18 PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FORÄNDR. INOM NORD- OCH ÖSTERSJÖN. 



strömmen tvingas att tränga upp och utbreda sig uti de grunda bottenrännorna på Katte- 

 gats stora sydliga platå, är dess vatten utsatt för uppblandning, dels med ytströmmens 

 vatten, dels med det äldre bottenvatten som finnes der förut. Af den förut nämda in- 

 blandningen framgå lättare vattenslag, hvilka medfölja ytströmmen och modifiera densamma 

 till den grad, att baltiska strömmen, som sätter ut öfver Östersjöns trösklar med föga 

 mer än 8 — 10 °/oo salthalt, vid Kattegats mynning ökat densamma intill 30 °/oo. Kattegat 

 är blandningsområdet par preference i Nordsjö-Östersjösystemet ock blandningen är helt 

 och hållet friktionens verk. Den börjar på djuprännans sluttningar och fullbordas på de 

 stora platåerna, hvarest vågrörelsen omblandar vattenlagren till skenbart l ) (d. v. s. inom 

 vida gränser) homogena lager, hvilka d:r Rördam klassificerat i grupper efter 10 — 15 °/oo, 

 15 — 20 %o salthalt o. s. v. och betecknat med särskilda namn såsom »Kattegats vand» 

 (15 — 25 °/oo) o. s. v. I de danska ytkartorna betecknas dessa lager med olika färger, 

 hvarigenom en allmän öfverblick åsyftas öfver strömningen i ytan af Kattegat. De vatten- 

 lager som bildas genom uppblandning af underströmmen med äldre bottenvatten stanna 

 vid botten och fortsatta såsom en modifierad underström med förminskad salthalt sin väg 

 genom .bottenrännorna in emot Östersjöns båda trösklar i Öresund och vid Gjedser och 

 Darsserort. I någorlunda oblandadt skick når underströmmen till Öresunds södra del, 

 hvilken den dock i regeln icke öfverskrider. Särdeles intressant är den omkr. 45 m. djupa 

 hålan »Öretvisten», öster om Lappegrundet, hvaruti rester af bottenströmmen från före- 

 gående månader kunna finnas qvarstående (se d:r Rördams Beretning, p. 179). Alla de 

 danska längdprofilerna genom Öresund visa, huru underströmmens isohaliner af rätt be- 

 tydlig salthalt här kila ut mot norra sluttningen af den blott omkring 7 m. djupa tröskeln. 

 Deremot når Kattegats underström aldrig i oblandadt tillstånd genom Belten in i vestra 

 Östersjön. En längdsektion genom St. Belt från den Ekinanska expeditionen 1877 2 ) är 

 härvidlag upplysande 2 ) emedan den visar, huru bottenströmmens högre isohaliner stupa 

 ned mot den södra uppgrundningen af Beltets djupränna, hvarigenom en modifierad under- 

 ström af högst 30 — 31 °/oo salthalt slipper in i vestra Östersjöns bassin. Emellertid är det 

 tydligt, att den från Skagerack ingående underströmmen sätter sin prägel på underström- 

 men i dess helhet, äfven de sydliga afdelningarne deraf, så att under de tider af året, då 

 en kall underström intränger från Skagerack, blir äfven djupvattnet i vestra Östersjön kallt 

 och vice versa. Det är en sedan länge känd sak, att vestra Östersjöns djupvatten har en 

 varm period (under hösten) och en kall (under föråret), och att detta medför egendomliga 

 vexlingar i hafsfaunan derstädes. Denna periodicitet förorsakas af den vexlande naturen 



J ) Vi säga skenbart homogena lager, ty äfven i Kattegats ytlager skulle man med hjelp af noggrannare 

 saltbestämningar sannolikt kunna påvisa vissa allmänna strömlinier och strömgreningspunkter, hvilka antyda de 

 hufvudvägar som utflödet ur Östersjön tager genom Kattegat. Från nautisk synpunkt blir denna uppgift lik- 

 tydig med: att finna de allmänna lagarne för strömsättningen i Kattegat. Om hydrografien på något om- 

 råde skall kunna gifva resultat i denna riktning bör det vara i Kattegat, hvarest undersökningarna från dansk 

 sida utföras med största regelbundenhet och fartygen kunna ankra under observationen, hvarigenom strömmens 

 verkliga riktning och styrka kan bestämmas. I Kattegat finnas också såsom ständiga stationer fyrskeppen att 

 tillgå, hvilka genom sitt läge utgöra hydrografiska observationsorter af första rang; och den stora variationen i 

 salthalten gör dess bestämning efter exakt metod till en känslig indikator på det ut- och inflytande vattnets 

 hufvudvägar och förgreningspunkter. 



2 ) Se F. L. Ekman: Den svenska hydrografiska expeditionen 1877 och O. Pettersson: A review of 

 Swedish Hydrographic Research., plate XII. Scottish Geogr. Magazine. June 1894. 



