28 PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FÖRÄNDR. INOM NORD- OCH ÖSTERSJÖN. 



12 mil från fjordmynningen och uppnår bankvattnets ytområde (den gröna näcken i ytkartan 

 å pl. VI) vid station A xv . Ytprofven visa nu, att öfvergången mellan de båda vattenslagen 

 är lika skarpt markerad i fråga om salthalt och temperatur som i fråga om planktons 

 natur, såsom följande tabell ådagalägger. 



Ytvattenprof å limen Lysekil — St. S vn d. 16 Nov. 1893. 





+ ° C. 



Salt %o. 



Plankton. 





6°,90 

 6°,30 

 6°,65 

 6°, 17 



7°,95 

 8°,70 



8°,18 

 7°,73 

 7°,86 



26,20 

 26,01 

 25,66 

 24,67 

 25,73 



33,18 

 33,75 

 33,35 

 33,42 

 33,49 

 33,28 



1 



[ Endast neritiska 

 ( former. 



1 



Gräns. 



Jemte en del neri- 

 tiska äfven ooea- 



niska såsom: 



.Diphyes truncata, 



Kuphausia iner- 



mis, Parathemisto 



oblivia. 



> » Gäfven 



i 6' » » 



, 9' , , 



Ytvatten 12' från Gäfven (stat. Axv) 



20' » > 



30' » , 



» 40' > » 



» 50' > » 



68' . > 



,07 C, 



s °/oo eller från 25,73 till 33,is °/oo, 



karaktär, i det en del för kustvattnet främmande djur- 



Häraf synes, att 11 mil V. om Lysekil en så skarp gräns mellan kustströmmen och 

 bankvattnet förefanns, att: 



1) temperaturen ändrades 2 C 



2) salthalten höjdes med 7,4 



3) plankton delvis ombytte 

 former återfanns i bankvattnet. Detta senare utmärktes af oceaniska djur- och diatomace- 

 former. Denna plankton ådagalägger vattnets härkomst från Atlanten, men visar äfven 

 genom de — i vidsträckt mening — arktiska former, som deri ingå, otvetydigt hän på 

 Nordhafvet. 



Under fortsättningen af färden från stationen Svn genom Svin, S IX , S x mot norska 

 kusten visade sig åter en förändring i planktons karaktär, hvilken på det fullständigaste 

 motsvaras och förklaras af de hydrografiska förhållandena. Sålunda företedde plankton å 

 stationen S x närmast norska kusten (se pl. VT) bankvattnets typ vida mer utpreglad än i 

 station Si X , som ligger längre från kusten. Ytkartan å pl. VI visar, att baltiska strömmen 

 sänder en tunga söderut mellan S V ni och S IX , hvarigenom den sistnämda kommer att ligga 

 uti gränsvattnet mellan baltiska strömmen och bankvattnet (salthalt vid S LX 31,io °/oo), 

 under det S x ligger i bankvattnets område, ehuru vid dess yttersta gräns (salthalt vid S x 

 = 32,i5 °/oo). Renast och mest karakteristisk är emellertid bankvattnets planktontyp under 

 November i A xv . 



Under bankvattnets nivå finnes ett lager af 34 °/oo-vatten, hvilket vid denna årstid 

 utgör Skageracks varmaste vattenlager med 9° — 10° C. temperatur (se sektion 7 å 

 pl. VI). Redan i Grunddragen af Skageracks och Kattegats hydrografi 1 ) anmärkte 



x ) Se Grunddragen, 1. c. 



