48 PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FÖRÄNDR. INOM NORD- OCH ÖSTERSJÖN. 



Det nästa mera framträdande draget i decemberkartans ytformation är. att vatten 

 af mycket hög salthalt, 35 °/oo, gar i dagen längs utmed Jutlånds nordvestra kust. Äfven 

 detta är ett exceptionelt drag i Skageracks hydrografi, ty vatten af så hög salthalt plägar 

 eljest aldrig gå i ytan inom Skagerack, emedan det öfverlagras af lättare vattenslag redan 

 utanför Skageracks mynning. Så har äfven skett detta år, enligt hvad ytkartan å pl. XIII 

 visar, hvilken vi utlagt enligt svenska och norska ångbåtsliniers iakttagelser för att visa 

 tillståndet i Nordsjöns yta under Dec. 1896. Denna karta visar, att 35-vattnet, som gick 

 i dagen utanför Jutlånds nordvestra kust, tillhörde den stora arean af Golfströmsvatten, 

 som sträckte sig öfver norra Nordsjöplatån från Skotland och Orkneys till Fiskarebanken 

 och Skageracks mynning och mellan 6:te och 9:de longitudsgraden öfverlagras af 34- och 

 33-vatten. Inom sjelfva Skagerack är återigen den förefintliga mängden af bankvatten 

 icke tillräcklig att öfvertäcka det inflödande 35-vattnet, hvilket under denna vinter inom 

 Skagerack ansvälde till en alldeles ovanligt hög nivå. Detta visar sig bäst vid en gransk- 

 ning af tvärsnitten som uppritats efter våra djuplodningar å de vanliga stationerna på 

 pl. XII fig. 15 och hg. 16 samt på pl. XIII hg. 17. Denna sistnämda figur som före- 

 ställer en profil, tagen från en punkt i centrala Skagerack, station S in , mot vester öfver 

 svenska kustbanken in genom Bohusläns djupaste fjord Gullmaren, är mycket betecknande 

 för den egendomliga hydrografiska situation, som rådde i Skagerack vid slutet af 1896. 

 För jemförelses skull hafva vi under fig. 17 placerat en profil af Gullmaren, tagen vid 

 alldeles samma tid på året, 22 Dec. 1891, fig. 18 och tvcnne profiler fig. 19 och fig. 20 

 som återge tillståndet på samma linier i Febr. 1896 d. 11 — 17 och d. 20 *). Olikheten 

 mellan tillståndet hösten 1896 och föregående år är påfallande och kan korteligen karak- 

 teriseras sålunda: 



Under vanliga förhållanden stupa alla isohaliner nedåt mot svenska kustbanken, 

 d. v. s. de utifrån hafvet kommande vattenslagen stå högst i midten af Skagerack och 

 lägst vid kusterna. Derigenom kommer baltiska strömmen, hvilken under vintern i van- 

 liga fall är reducerad till en kustström, att flyta fram liksom i en ränna eller en skålformig 

 fördjupning närmast kusten bildad af de underliggande lagren. Detta underliggande lager 

 är i vanliga fall bankvattnet, hvilket brukar hopa sig emot kustbanken, hvarest det är vida 

 mäktigare än i midten af Skagerack. Det är denna formation som åstadkommer isohali- 

 nernas bågform och stupning nedåt från midten af Skagerack emot kustbanken. Denna 

 lutning brukar vara mycket mer utpräglad vintertiden än sommartiden, då alla gräns- 

 linier antaga ett mindre krökningsmått. På detta förhållande gjorde vi redan i Grund- 

 dragen 2 ) uppmärksamma, då vi visade, att baltiska kustströmmen rinner fram i en dju- 

 pare fåra om vintern än om sommaren. Men December 1896 bildar undantag från regeln, 

 såsom synes af tvärsnitten och å pl. XIII, hvaraf det sistnämda representerar en tvär- 

 profil öfver Kattegat från Vinga till Skagen d. 16 Dec. Vid detta tillfälle var baltiska 

 strömmen tunnare vid, Sveriges kust än vid midten af Skagerack, och 35-vattnet stod högre 

 invid denna kust än i centrala Skagerack. Förhållandet var alltså alldeles motsatt det 



J ) Jemförelsen kan äfven utsträckas till fig. 9 ocli 10 å pl. IX, som framställer profilen af Gullmar- 

 fjorden och kustbanken der utanför från Nov. 1893 och Febr. 1894. Olikheten med profit fig. 17 å pl. XIII 

 faller omedelbart i ögonen. 



2 ) Se Grunddragen p. 62. 



