50 PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FÖRÄNDR. INOM NORD- OCH ÖSTERSJÖN. 



uppdrifna salta vattnet (34 — 35-vattnet) och det af vindarne förtunnade baltiska ytlagret 

 vid läkusten har bankvattnet endast kunnat inkomma med ett omkring 7 meter mäktigt 

 lager. Då nu bankvattnet, enligt hvad vi förut visat, är det i egentlig mening sillförande 

 vattenlagret i Skagerack, som under föregående år, då sillfisket utfallit normalt, brukat 

 stå vid kusten till 30 meters djup, är det förklarligt, att sillfisket under hösten 1896, då 

 en så ovanlig situation rådde i hafvet, skulle utfalla helt annorlunda än vanligt. Vår 

 äsigt är, att sillfisket felslog derför, att bankvattnet och den vattenömsning, som skulle fört 

 detsamma i mäktigt lager till Skageracks östra kust och in i dess fjordar, felslog. Gången 

 af sillfisket under denna vinter svarade alldeles mot den bild våra hydrografiska sektioner 

 gifva af tillståndet och förändringarne i hafvet. 



I Augusti — September iakttogo vi den vanliga underströmmen af sydligt bankvatten 

 förbi Jutlands nordvestra kust inemot Kattegats mynning, alltså samma förhållande som 

 i Aug. 1893 (se pl. III). Denna åtföljdes som vanligt af ett ganska rikt drifgarnssillfiske 

 mellan Vinga eller Marstrand och Nidingen. Detta slutade i Oktober, och derpå började 

 som vanligt inflödet af det nordliga bankvattnet. Sillstim visade sig utanför kusten, och 

 man lyckades medelst drifgarn fånga sill utomskärs utefter hela Bohusläns kust, ehuru 

 detta fiske ej drefs med eftertryck, alldenstund man väntade på sillens insteg i fjordarne. 

 Detta uteblef visserligen icke helt och hållet, utan bankvattnet inträngde tvärtom längre 

 än vanligt i de inre farlederna t. ex. mellan Oroust och fastlandet men öfverallt i mycket 

 tunnt lager, medförande mycket litet sill. Det stora vattenombytet, då kustens och fjor- 

 darnes djupvatten från sommaren skulle förnyats och ersatts med ett mäktigt lager nord- 

 ligt bankvatten uteblef och dermed äfven det stora vadfisket af sill. I stället utgjordes 

 djupvattnet på kustbanken och i de djupare fjordarne detta år af 34-vatten, hvarpå det 

 tunna, sillförande lagret af cirka 7 meters tjocklek hvilade öfvertäckt af ett färskare och 

 ganska afkyldt tunnt baltiskt ytlager. Ute i Skagerack på linien Kristianiafjord — Skagen 

 stod bankvattnet till ungefär vanlig mäktighet, d. v. s. omkring 20 — 25 meter, och ute i 

 hafvet höllo sig äfven sillstimmen under hösten. Så ofta något afbrott egde rum i den 

 östliga vindriktningen fördes bankvattnet mot kusten: salthalten steg, andra planktonformer 

 uppträdde och sillstäng sattes, så t. ex. den 30 Nov. i Lysekilstrakten, men så snart den 

 östliga vinden åter begynte blåsa, försvann sillen igen. Den stora vattenömsningen kom 

 aldrig till stånd. 



Under denna höst och vinter observerades hafsvattnets tillstånd och planktons vex- 

 lingar träget vid 3 stationer: Väderö, Måseskär och intill den 1 Dec. vid Kristineberg i 

 Gullmarens mynning. Vi bifoga de af fyrmästaren på Måseskär utförda observationerna 

 i en särskild tabell. J ) Under Oktober hade något bankvatten ej ännu inträngt på kust- 

 banken, der fanns då gammalt djupvatten från sommartiden af nära 13° C. temperatur. 

 Någon gång i November synes ett inflöde af nytt bankvatten hafva egt rum, ty på 30 

 meters djup fanns den 9 Dec. 7°,5 C. temperatur och 33, n °/oo salt. Detta var troligen 

 en rest af inflödet den 30 Nov., som bragte sillstimmen in till Lysekilstrakten under ett 

 eller två dygns tid för att straxt efteråt försvinna. Bankvattnet försvann emellertid från 

 kustbankens botten, och i dess ställe uppsteg 3 4- vattnet till ovanligt hög nivå. Redan 



J ) Genom ett missförstånd om instruktionen egde inga observationer rum i November 



