KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 29. n:u 5. 61 



söki utreda i del föregående. Följande allmftnna resultal Bynes emellertid framgå af del 

 materia] som föreligger. 



1. Den egentliga Östersjön har, som bekant, två trösklar, som afspärra dess område 

 från djupvattnel i Kattegal (nemligeii uppgrundningen i södra delen af Öresund med dess 

 två djuprännor, Drögden och Flintrännan) och i V. Östersjön (nemligen tröskeln mellan 

 Gjedser och Darsser Orl med Cadettenrinne). Förhållandel vid den förstnämda tröskeln har 

 varit föremål för den danska Commissioriens undersökning under åren 1S ( ,)1 — 94, hvilken 

 gifver en mycket fullständig bild af de hydrografiska förhållandena vid denna gräns mellan 

 Kattegat och Östersjön. Den fråga, som här synes vara vigtigast all besvara, är huruvida 

 något intermittent inflöde eger rum från Kattegats sida i Östersjön genom Öresund. 

 Djupet i dess sydligaste del är sa litet, (omkr. 7 meter), att något regelbundet vattenutbyte 

 genom öfver- och underström icke är möjligt. Derémot kunde man vänta, att tidtals salt 

 vatten från Kattegat skulle pressas in öfver tröskeln genom ett slags »uppsjö*, ungefär 

 på samnia sätt som östersjövatten nu för tiden intränger vid vissa, tillfällen genom Norrström 

 i Mälaren. De danska längdprofilerna visa, att Kattegatsvatten af ganska, stor salthalt (ända 

 till 25 — 30 " oo) under alla tider af året står an emot norra sidan af denna tröskel och 

 ibland höjer sig till tröskelns nivå och t. o. ni. öfver densamma (såsom t. ex. i Maj 1893) r ). 

 Men friktionen mot den grunda och långsluttande södra sidan af tröskeln synes hindra 

 det salta vattnet att komma in. I stället bortföres och uppblandas det salta vattnet med 

 den baltiska strömmen, hvilken här har sin utgångspunkt. Man kan af de danska 

 iakttagelserna sluta till, att inflöde från Kattegat uti Östersjön genom sundet (»uppsjö») 

 måste höra till sällsyntheterna, ifall det öfverhufvud någonsin inträffar, hvilket vi likväl 

 måste anse såsom möjligt under särskilda förhållanden. I en uppsats har den ena af oss 2 ) 

 fäst uppmärksamheten på det, utomordentliga inflytande i klimatiskt, biologiskt och hydro- 

 grafiskt afseende, som en fördjupning af segelrännorna i Öresund skulle utöfva. Att djupet 

 på denna tröskel varit i långsamt aftagande sedan Littorina-tiden är bevisadt, och enligt 

 D:r Siegers sammanställning 3 ) skulle höjningen af botten utgöra omkring 0,7 meter på 

 århundradet. De förändringar, som Östersjön undergått ej blott efter Littorina-tiden utan 

 i historisk tid, hvaraf spåren finnas, dels uti förändrade biologiska förhållanden (upp- 

 hörandet af det stora skånska sillfisket, som existerade under den tidigare medeltiden), 

 dels uti den stagnation, som numera inträdt uti vattenombytet i Östersjöns djupbassiner, 

 hafva sannolikt sin grund uti höjningen af bottentröskeln i Öresund. 



På Östersjöns andra tröskel vid Gjedser — Darsserort sker vattenutbytet i regeln 

 genom ytström och underström. Denna är intermittent, och af de 4 längdprofiler, som 

 vi hittills kunnat, utlägga efter någorlunda samtidiga djuplodningar i Cadettenrinne, på 

 tröskeln och öster derom, angifva tvenne, att, underströmmen varit i gång (nemligen 

 Pommerania 17—22 Aug. 1871 4 ) och sektionen å pl. XV från början af Augusti 1894), 

 och tvenne, att de saltare vattenslagen varit hämmade uti sitt inflöde (nemligen Ekmans 

 profil 1877 och sektionen från 1894 å pl. XV, som utlagts efter Krummels lödningar). 



x ) Se Beretningen, Tav. XXXVII. 



2 ) Se O. Pettersson: Om väderleksförutsägelser för längre tid. 



3 ) Se Sieöer: Seenscliwankungen und Strandverschiebungen iu Skandinavien. 



4 ) Se F. L. EKMAN: Den svenska hydrografiska expeditionen 1877. K. V. A:s Handl. Bd 25. N:o 1. Tafl. IV. 



