KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2, 5 
voro utspända öfver luftrummen, hvilka begränsas af de mycket talrika genomgående 
kärlknippena. I denna väfnad kunna sålunda de i tvärsnitt runda cellerna vara 
sträckta i olika riktningar. Närmast denna väfnad kommer det båglika svampparen- 
chymet, hvars celler likaledes äro i tvärsnitt runda, men sedda från ytan tämligen 
långa och smala, vanligen något krökta och ej sällan mot ändarne grenade i en eller 
tvänne korta och breda grenar (Taf. I, fig. 4, 6,8, 9, II, 1, VI, 5, 6). Cellerna äro nät- 
likt anordnade kring de ofta stora, rundade luftrummen, som, när maskorna i många 
cell-lag ligga midt öfver hvarandra, komma att på tvärsnitt genom bladskifvan fram- 
träda som höga luftkamrar. Då ett sådant svampparenchym är mycket mäktigt, 
blifva cellerna i de öfversta, liksom i ett eller annat af de understa lagen kortare och 
bredare, mer: eller mindre rundade samt mindre utbuktade än cellerna i de mellersta 
lagen, i hvilka de minsta kärlknippena förekomma. I det skiflika svampparenchymet 
(Taf. V, fig. 5, 6, 7, 8, XXIII, 8) äro cellerna, sedda från ytan, kortare och bredare 
samt på ytsnitt försedda med utbuktningar, som äfven utgå från cellens bredare sidor 
och äro skarpare begränsade mot den centrala delen af cellen. Det intercellulära 
systemet är i denna väfnad i följd af cellernas ansenligare storlek ej så starkt ut- 
veckladt som i det båglika svampparenchymet, ehuru äfven i den luftkamrar kunna 
bildas. En hos endast en växt anträffad form af svampparenchym är det taggiga 
(Taf. XXIII, fig. 11, 16), hvars celler äro i likhet med det skiflikas på såväl tvär- som 
ytsnitt korta och breda samt försedda med från alla sidor utgående korta, nästan 
tagglika utskott, som likaledes äro skarpt begränsade mot cellens centrala kropp. En 
annan form utgör återigen det kantiga svampparenchymet (Taf. XXTV, fig. 5, 6, 7), 
hvars celler sakna egentliga utskott, men hafva, sedda från ytan, en mer eller mindre kantig 
omkrets. I såväl detta som det taggiga svampparenchymet finnes ingen regelbunden 
anordning af luftrummen, utan cellerna kunna än till ett större antal ligga tätt intill 
hvarandra, endast åtskilda genom smärre mellanrum, än vara åtskilda genom stora, 
till omkretsen oregelbundna lakuner. Det kantiga svampparenehymet bildar en öfver- 
gäng till det rundcelliga (Taf. IT, fig. 6, 7, 8), hvars celler, när denna väfnad är fullt 
typisk, sakna alla utbuktningar och äro på såväl tvär- som ytsnitt runda eller rundadt 
aflånga; endast i de mellersta lagen, i hvilka de minsta kärlknippena utbreda sig, få 
cellerna en mera oregelbunden omkrets. Det är emellertid mera sällsynt, att cellerna 
äro alldeles runda i denna väfnad, till hvilken äfven hänförts sådant svamppa- 
renchym, hvars celler mer eller mindre afvika från denna typ, när de sakna tydliga 
utbuktningar. Det intercellulära systemet kan än vara reduceradt till smärre intersti- 
tier än utgöras af större lakuner, som begränsas af en enkel krans af celler, som utan 
utbuktningar gränsa intill hvarandra. Ej sällan förekomma kombinationer mellan det 
rundeelliga och båglika eller skiflika svampparenchymet, och blad med så beskaffadt 
svampparenchym hafva upptagits som en särskild typ. 
Såsom redan anförts, gifves det talrika öfvergångar emellan dessa olika former 
af svampparenchym. Så förmedlas öfvergången emellan det hyflika och det båglika 
svampparenchymet af de båda här beskrifna Dillenia-arterna. I bladen af D. aurea 
är visserligen denna väfnad mera hyflik, ehuru dess celler till och med i de mellersta 
lagen på ytsnitt (Taf. XXV, fig. 2) bilda ett ganska regelbundet nätverk, men hos 
