10 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
tyckes det helt och hållet hafva undgått hans uppmärksamhet, att svampparenchymet 
har en högst ovanlig byggnad. Han säger nämligen endast om detsamma (pag. 141), 
att det har stora intercellularrum jämte stora, runda sekretceller, utan att ingå i redo- 
görelse för svampparenchymeellernas så ovanliga form och anordning. Denna senare 
står i närmaste samband med kärlknippenas förgreningsförhållanden, som därför först 
torde förtjäna uppmärksammas. Jämte de gröfre, öfver den undre ytan starkt upp- 
höjda nerverna finnas mellan dessa mindre, likaledes öfver denna yta höjda nerver, 
IX, 10, som bilda ett nätverk, så att hela undre ytan mellan de gröfre nerverna är 
delad i rutor, som hvar för sig begränsas af en upphöjd kant, som bildas af de 
mindre, men något upphöjda nerverna. Dessa rutor iakttagas lätt med tillhjälp af 
en lupp. Mellan dessa mindre nerver uppträda större och mindre kärlknippen, IX, 10, 
som ej äro höjda öfver undre ytan och af hvilka de största äro genomgående, IX, 8, 
men de mindre, som ligga omedelbart under palissadparenchymet, mer och mer at- 
lägsna sig från den undre ytan, så att de minsta till några få trakeala element re- 
ducerade kärlknippena befinna sig mellan undre raden af palissadparenchymet och 
svampparenchymet och dess kärl sluta sig omedelbart till cellerna i denna rad, X, 2. 
Alla kärlknippena åtföljas af talrika, cylindriska och i rader anordnade samt med ett 
brunt innehåll fyllda celler, IX, 5, 8, X, 2. De genomgående kärlknippena, som 
emellertid icke omedelbart gränsa intill öfverhuden i båda bladytorna, utan äro skilda 
från denna genom ett till mekanisk väfnad förvandladt mesophyll, bilda likaledes ett 
nätverk, i följd hvaraf de större, förut omnämnda rutorna blifva utfyllda af smärre rutor, 
hvilka begränsas af de genomgående kärlknippena, IX, 5. Hvarje sådant af genom- 
gående kärlknippen begränsadt rum, som upptill sträcker sig till undre raden af pa- 
lissadväfnaden och nedåt begränsas af undre epidermis, kan uppfattas som en enda 
stor lufthåla, som i alla riktningar genomkorsas af svampparenchymets smala, tråd- 
lika, enkla eller greniga, i rader anordnade celler, hvilka, utgående från lufthålans 
väggar, sträcka sig än i horisontal, än i vertikal riktning och än lägga sig intill 
hvarandra, än åter åtskiljas, X, 1. På tunna ytsnitt, IX, 5, ser man därför endast 
isolerade, på olika sätt genomskurna celler. Endast omedelbart intill undre epidermis 
ordna sig cellerna till ett mera regelbundet nätverk. Stundom finner man korta, i 
luftrummet blindt ändande grenar utgå från cellerna i denna hyfliknande väfnad. 
Det synnerligen lösa sammanhanget mellan svampparenchymets späda, tunn- 
väggiga celler, som utmärker bladen af denna växt, gör utan tvifvel särskilda inre 
anordningar behöfliga för att skydda bladen mot de våldsamma stormar och slagregn, 
som i allmänhet utmärka det tropiska klimatet och föranleda slitningar och sträck- 
ningar i bladets inre massa. Olägenheterna häraf förebyggas dels af öfverhudens 
tjocka väggar och de mycket smala palissadcellerna, hvarigenom mycket talrika, mot 
öfverhuden vertikala mellanväggar komma att stödja denna, dels genom det utom- 
ordentligt rikliga system af genomgående kärlknippen, som inom små områden af 
mesophyllet begränsa de mekaniska verkningarna och sålunda äfven förminska dessa. 
Att de största af de icke genomgående kärlknippena i mesophyllrutorna väl sträcka 
sig ned till undre epidermis, men uppåt endast till palissadväfnadens undre gräns, 
tyckes utgöra ett stöd för denna uppfattning, enär svampparenchymet hos denna 
BRENNER 
