14 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
äro nästan rektangulära och föga mindre än epidermiscellerna, men på ytsnitt, fig. 8, 
mindre än dessa och till formen mer växlande, hvarjämte deras mellanväggar äro 
märkbart tunnare och nästan raka. Där hypoderma saknas, utgöres palissadväfnaden 
af tre, fig. 6, annars endast tvänne cellrader, XXV, 3, hvarför det förefaller sannolikt, 
att hypodermat är bildadt af palissadparenchymets öfversta lag. Undre epidermis 
företer den egendomligheten, att den på och närmast omkring nerverna, äfven de 
mindre, är mer storcellig och förstärkt med ett hypoderma, men består på något af- 
stånd från nerverna af mycket låga, och såsom det tyckes, nästan kollaberade celler, 
XXV, 3, under hvilka hypoderma saknas och som, sedda från ytan, XXV, 4, äro 
mindre och mer tunnväggiga än de andra. Klyföppningarne förekomma nästan ute- 
slutande på de partier af bladskifvan, som sakna hypoderma och täckas af en låg- 
cellig epidermis, och äro än enstaka, i hvilket fall de omgifvas endast af en krans 
sådana epidermisceller, än samlade i större grupper, fig. 4, hvarvid större ytor af 
bladet täckas af en dylik lågceellig öfverhud. Mellanväggarne mellan dessa epidermisceller 
äro så tunna, att gränserna mellan cellerna blifva på ytsnitt ganska otydliga. Somliga 
epidermisceller på undre bladytan äro fyllda af ett starkt ljusbrytande, finkornigt 
innehåll, som förmodligen är kristallsand. Klyföppningarnes slutceller ligga i jämnhöjd 
med epidermis och äro 1 tvärsnitt runda, tjockväggiga och hafva mycket små, nästan 
omärkliga såväl ytter- som innamnlister. På undre ytans nerver finnas encelliga, täm- 
ligen tjockväggiga trichom, XXV, 13, som kring basen omgifvas af en krans höga 
epidermisceller. Jämte dessa förekomma, ehuru mycket sparsamt, andra lägre, starkt 
ljusbrytande och, såsom det tyckes, encelliga trichom, XXV, 12, hvilka ej höja sig 
öfver epidermis, utan äro djupt nedsänkta i bladmassan och befinna sig i närheten af 
något kärlknippe. Möjligen äro dessa bildningar hydathoder. 
Palissadparenchymet, XXV, 3, är ej så fullständigt differentieradt som hos föreg. 
och utgöres af tvänne, eller i de partier af bladet, som sakna hypoderma i öfre sidan, 
af tre rader och upptager '/; eller nära hälften af hela mesophyllets höjd, hvilket 
emellertid ej så mycket beror på cellernas höjd, som på den jämförelsevis rimga ut- 
vecklingen af svampväfnaden. Ty palissadeellerna äro i förhållande till vidden ganska 
låga, så att deras höjd knappast är 3—56 gånger större än bredden. De äro liksom 
hos föreg. art ej regelbundet cylindriska, utan hafva ofta buktade mellanväggar. På 
ytsnitt, fig. 9, äro de runda och åtskilda af vanligen smärre mellanrum; en öfre 
epidermiscell täcker 3—56 sådana celler. Raphidsäckar med korta raphider uppträda 
i öfre, XXV, 5, eller undre, XXV, 3, eller den tredje, XXV, 6, raden af palissad- 
väfnaden. Dessa säckar äro ofta utdragna i smala utskott, liknande halsen på en 
retort, och genom dylika utskott kunna såväl tvänne öfver hvarandra ställda som 
tvänne på samma höjd stående raphidsäckar, XXV, 5, träda i förbindelse med hvarandra. 
Svampparenchymet, som har ungefär 5—56 cellers höjd, XXV, 3, är småcelligt 
och i jämförelse med det hos föreg. art ganska kompakt, så att endast smärre, van- 
ligen mer eller mindre vertikalt sträckta luftrum iakttagas på tvärsnitt genom bladet. 
Själfva cellerna hafva tillika en mycket växlande form, äro runda, ovala eller aflånga, 
med längdaxeln än vertikal, än horisontal, eller mer eller mindre krökta. På ytsnitt 
äro cellerna i öfversta och understa laget, XXV, 11, kortare och bredare samt för- 
