KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 15 
sedda med likaledes kortare och bredare utskott. I de mellersta lagen, XXV, 10, äro 
återigen cellerna längre och smalare. Svampparenchymet hos denna växt utgör en 
mellanform emellan den båglika och den hyflika typen. 
Kärlknippena. De största, af hårdbast åtföljda, äro genomgående. De minsta 
strängarne uppträda äfven hos denna art dels under palissadväfnaden dels i svamp- 
parenchymets understa lag. 
Combretum decandrum Roxb. 
Blad medelstora, tämligen tjocka, läderartade, nästan glatta, glänsande. 
Epidermis småcellig och tjockväggig, isynnerhet hvad ytterväggen beträffar, utan 
klyföppningar på öfre ytan; dess celler i tvärsnitt rektangulära, något högre på öfre 
sidan, sedda från ytan i följd af de vågiga mellanväggarne till omkretsen oregelbundna, 
försedda med randporer och likaledes större på öfre bladytan. Klyföppningar spar- 
samma, sedda från ytan stora, elliptiska, utan biceller, men stundom omgifna af en 
krans af epidermisceller; slutcellerna liggande i jämnhöjd med öfverhuden, tjockväg- 
giga, 1 tvärsnitt tämligen höga, ovåla, men smala, upprätt stående och försedda med 
korta, uppåt riktade ytterlister, men, så vidt jag kunnat se, utan innanlister. På 
öfverhuden at båda sidorna förekomma svarta, punktformiga upphöjningar, s. k. kork- 
vårtor. Förmodligen är det dessa bildningar, som genom destruktion af väfnaden 
gifva upphof till de kraterformiga fördjupningar, som jämväl förefinnas på bladytan. 
Men dessa upphöjningar stå ej i någon förbindelse med kärlknippena, ej heller tyckas 
de innehålla någon vattenväfnad. 
Såväl HOLTERMANN (a. st. s. 36) som HRIDEN (a. st. s. 165), denne senare äfven 
i fråga om denna art, hafva redan fäst uppmärksamheten på förekomsten i bladen 
hos åtskilliga Combretum-arter af isolerade eller i knippen förenade hårdbastceller, 
som, utgående från kärlknippena, tränga ut till epidermis 1 båda bladytorna och 
sträcka sig mellan denna och mesophyllet. Hos C. decandrum är detta hårdbast 
mycket mer utveckladt under den öfre epidermis, hvarest det bildar ett system af 
bandformiga knippen jämte enstaka celler, hvilka båda äro öfvervägande sträckta i en 
med bladskifvans längdaxel mer eller mindre parallel riktning och än sluta sig till- 
sammans i större knippen, än återigen förgrena sig, hvarvid en och annan gren kan 
sluta sig till något annat knippe. Därigenom bildas långsträckta öppningar mellan 
knippena. Det är dessutom ej ovanligt, att knippena eller isolerade hårdbastceller 
korsa hvarandra. 
Palissadparenchymet, som är storcelligt och skarpt differentieradt mot svamp- 
väfnaden, utgör i den tjockare delen af bladskifvan mer än hälften af hela mesophyl- 
lets höjd och består af en rad en eller flera gånger septerade, höga cylindriska celler, 
hvilkas höjd är ungefär 12—15 gånger större än bredden. HSedda från ytan stå de 
tätt tillsammans och hafva en rundadt polygonal omkrets, som är så stor, att hvarje 
epidermiscell täcker endast 3—4 sådana celler. I denna väfnad uppträda stora kri- 
stallsäckar, som hafva samma höjd som palissadeellerna och ut mot epidermis starkt 
afsmalna och i sin undre, starkt vidgade del innesluta en mycket stor kristallkon- 
