24 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
de, som inneslutas i de tertiära nerverna, täckas endast på undre sidan af sådan grund- 
väfnad, men gränsa med sin öfre sida upptill palissadparenchymet, hvars celler där- 
städes blifva mycket låga. Alla de öfriga kärlknippena äro inbäddade och de minsta 
befinna sig under öfversta raden af svampparenchymet. Då man tager bladens stor- 
lek och tunnhet, den tunnväggiga epidermis och det låga palissadparenchymet i för- 
ening med det mycket lakunösa svampparenchymet i betraktande, förefaller det näs- 
tan oförklarligt, att bladen förmå skydda sig mot våldsamma yttre angrepp af me- 
kanisk natur, förorsakade af slagregn och stormar. Det hufvudsakliga skyddet i så- 
dant hänseende tyckes vinnas genom de tjockväggiga hårdbastceller, som utgående 
från kärlknippenas hårdbast 1 alla riktningar genomkorsa det lakunösa svampparen- 
chymet, XVIII, 6. Det är äfven sannolikt, att de tjockare, ett föga lakunöst svamp- 
parenchym innehållande partierna af bladskifvan, som gränsa till den primära och de 
sekundära nerverna, i förening med det hypoderma, som åtföljer dessa, bidraga till 
att förläna bladen en större fasthet. Att äfven de tertiära nervernas kärlknippen, 
som på undre sidan täckas af mekanisk grundväfnad, bidraga till skyddandet af 
svampparenchymet, förefaller sannolikt. 
Aleurites sp. 
Blad stora och tämligen tunna, men fasta. 
Hpidermis storcellig, med tämligen tjock yttervägg, utan klyföppningar på öfre 
sidan och därstädes vanligen förstärkt med ett enradigt hypoderma, hvars celler i 
tvärsnitt, men ännu mera på ytsnitt, äro större än epidermiscellerna. Dessa senare 
på tvärsnitt rektangulära, sedda från ytan polygonala och således försedda med raka 
mellanväggar. Undre ytans epidermisceller på ytsnitt något större än de öfre och 
mer olikformiga, oaktadt mellanväggarne äro nästan raka. Klyföppningar glesa, ovala 
och omgifna af tvänne breda, med springan parallella biceller; deras slutceller stående 
i jämnhöjd med epidermis, 1 tvärsnitt tjockväggiga, höga och smala, inåt afsmalnande 
och konvergerande, med snedt tvärställd hålighet och små, raka, uppåtriktade ytter- 
lister, men utan innanlister. 
Palissadparenchymet utgör ungefär ”/; eller, när denna väfnad någon gång består 
af tvänne cellrader, något mer än hälften af mesophyllets höjd. Dess celler äro de- 
lade i en eller flera dotterceller, som ofta te sig såsom själfständiga, från "hvarandra 
aflossnande celler. När denna väfnad utgöres af tvänne rader, saknas hypoderma. 
Cellerna i den öfre eller den enda raden hafva något buktade mellanväggar och äro 
låga, men breda, så att höjden endast är ungefär fem gånger större än bredden. De- 
ras öfre, till hypodermat gränsande ändar äro mycket breda, så att cellerna få for- 
men af ett T. HSedda från ytan äro de vidgade ändarne åtskilda af smärre mellan- 
rum och hafva en rundad eller oval omkrets, som är föga mindre än den af en öfre 
epidermiscell. I palissadparenchymet finnas enstaka, mycket stora, runda kristall- 
säckar, som innehålla hvar sin stora kristallkonkretion, och dess celler hysa ett brunt in- 
nehåll, åtminstone i den öfre raden. 
