KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:o 2. 20 
gränsen af palissadväfmaden ned till undre epidermis och ofta äro skilda från hvar- 
andra endast genom en vertikal cellrad. 
Kärlknippena äro alla inbäddade och de minsta bland dem gränsa med sin 
strängslida omedelbart till palissadväfnadens undre sida. 
Chiloearpus atroviridis Blume. 
Blad små, tämligen tjocka, läderartade. 
Epidermis med tämligen tjock yttervägg på båda bladytorna, på öfre utan klyf- 
öppningar och merändels förstärkt med 1—2 hypodermalag, uppkomna genom cell- 
delning i epidermis. På ett eller annat ställe blifva nämligen enstaka epidermisceller 
odelade och sådana celler hafva på tvärsnitt samma höjd som epidermis tillsammans 
med hypodermat, under det annars hypodermacellerna äro flere gånger högre än de 
egentliga epidermiscellerna, hvilka äro mycket låga och af ungefär samma höjd som 
undre ytans epidermisceller. MHSedda från ytan äro de öfre epidermiscellerna. liksom 
hypodermacellerna, tämligen regelbundet polygonala, men till arealen något mindre än 
de senare. Öfverhudscellerna på undre sidan hafva på ytsnitt undulerade mellan- 
väggar och en större yta; på ytterväggarne finnas kutikularstrimmor, som 1 synnerhet 
kring klyföppningarne äro skarpt markerade. Dessa senare äro stora, hafva en aflång 
omkrets och omgifvas af tvänne med springan parallela biceller, men äro ej talrika. 
Slutceller liggande i jämnhöjd med epidermis, i tvärsnitt upprätta, nästan aflånga, men 
inåt något afsmalnande och därstädes delvis omslutna af hvar sitt utskott från de 
båda bicellerna, försedda med mycket små framåtriktade ytterlister, men utan innan- 
lister. På bladens undre yta iakttagas egendomliga glandelbildningar, som på ytsnitt 
framträda såsom grupper af några få, med ett brunt innehåll fyllda celler, hvilka om- 
gifvas af i tvänne kransar anordnade epidermisceller, som äro mindre än de öfriga och 
hafva raka väggar. I tvärsnitt bestå dessa grupper af tvänne hopstående celler, som 
äro dubbelt högre än de öfriga epidermiscellerna och hvilkas hvälfda ytterväggar höja 
sig något öfver dem. Dessa celler tränga äfven djupare in i mesophyllet och på ömse 
sidor om dem finnes en mindre, likaledes med ett brunt innehåll fylld cell af samma 
höjd som de egentliga öfverhudscellerna. De dessa grupper omgifvande och i krans 
amordnade cellerna framträda på tvärsnitt som tvänne smalare epidermisceller på hvar 
sin sida af gruppen. Inåt begränsas hvarje sådan grupp af merändels tvänne lag tätt 
hopslutna celler, som urglasformigt omsluta densamma. Äfven på öfre ytan förekomma 
några anmärkningsvärda inrättningar, som sedda från ytan te sig som en större, af 
ett slemmigt ämne fylld cell, som omgifves af åtta i krans anordnade celler, under 
hvilka man vid djupare inställning af mikroskopet upptäcker den runda konturen af 
den inåt vidgade centrala cellen. På lyckade tvärsnitt befinnes den genomskurna 
större centralcellen med sin tunna, hvälfda yttervägg, som å ömse sidor ansluter sig 
till och tyckes utgöra en fortsättning af den vägg, som skiljer hvarje epidermiscell 
från sin hypodermacell, höja sig något upp öfver epidermis. I någon mån öfverens- 
stämma dessa bildningar med dem af Sonneratia caseolaris Engl. (jfr F. ARESCHOUG, 
IT, pag. 68, Taf. XTII, 15, 16). 
