40 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
liten yta. Undre epidermisceller äfven försedda med tjock yttervägg samt tjocka, 
porösa mellanväggar, på ytsnitt vanligen större och mer långsträckta samt ej så regel- 
bundet polygonala som de öfre. Någon förslemning af öfverhudscellernas innerväggar, 
som annars är så vanlig inom denna familj (jfr SUPPRIAN, a. st. pag. 310 och VAN 
TIEGHEM, a. st. pag. 224), äger ej rum hos bladen af denna växt. Klyföppningar 
förekomma, ehuru ganska sparsamt, endast på de partier af undre bladytan, som 
betäckas af en mer småcellig epidermis, men som äro vida talrikare än de af en stor- 
cellig epidermis täckta partierna. Klyföppningarne, sedda från ytan, stora, bredt, 
nästan rundadt ovala, utan egentliga biceller, men vanligen omgifna af en mer eller 
mindre regelbunden krans af mindre epidermisceller. Deras slutceller stående i jämn- 
höjd med epidermiscellerna, men lägre än dessa, upprätta, i tvärsnitt stora, rundade 
och tjockväggiga, med tvärställd, smal, men bakåt vidgad hålighet samt med grofva, 
framåt krökta ytterlister och smala, raka, framåt riktade innanlister. Dessutom före- 
komma på undre ytan egendomliga, klyföppningar liknande inrättningar, som måhända 
kunna uppfattas såsom atrofierade klyföppningar eller som en form af vattenklyföpp- 
ningar. På ytsnitt hafva de en smal, aflång omkrets, omgifvas af en eller flere kransar 
af smala epidermisceller och tyckas bestå af tvänne mycket tjockväggiga celler, mellan 
hvilka vid deras midt en öppen springa förefinnes. De äro sålunda ej att förväxla 
med de tjockväggiga epidermisceller, hvilka SUPPRIAN (a. st. pag. 311, Taft. X, figg. 
2, 3) omtalar och afbildar hos en annan art af samma släkte, Phaleria coccinea. 
Palissadparenchymet skarpt skildt från svampväfnaden, småcelligt, bestående af 
en cellrad och utgörande endast omkring '/,—"/s af mesophyllets höjd. Dess celler 
tätt hopstående, regelbundet cylindriska, någon gång septerade och i förhållande till 
vidden ganska låga, så att deras höjd endast är ungefär 3—4 gånger större än bredden 
och hvarje öfre epidermiscell kan täcka endast 2—4 sådana celler, hvilka i tvärsnitt 
äro runda eller polygonala. Kristallkonkretioner äro ej sällsynta i palissadparenchy- 
mets celler. 
Svampparenchymet är ovanligt storcelligt i synnerhet i förhållande till palissad- 
väfnaden samt ganska lakunöst, och dess celler vattenrika, men fattiga på kloro- 
plaster. I de tjockare partierna af bladskifvan har denna väfnad ända till 13, 1 de 
tunnare ungefär 7—38 cellers höjd. På tvärsnittet hafva de genomskurna cellerna en 
mer eller mindre rundad form och äro i de båda öfversta och den understa raden 
minst. I dessa rader äro de tillika aflånga, sträckta i horisontal riktning; i den öf- 
versta raden kunna de till och med vara vertikalt sträckta. Luftrummen, af hvilka 
äfven de största ej sträcka sig upp mellan cellerna i de båda öfversta raderna eller 
ned till undre epidermis mellan cellerna i den understa raden, äro ganska stora och 
hafva en mycket oregelbunden omkrets, gå genom ett större eller mindre antal cell- 
lag och äro på tvärsnitt utsträckta än i vertikal än i horisontal riktning. På ytsnitt 
äro cellerna i den öfversta raden af svampparenchymet runda eller något ovala, till 
omkretsen flera gånger större än palissadeellerna samt ovanligt tjockväggiga, hvar- 
jämte hvarje cell är fylld af en kristallkonkretion eller med kristallsand eller med 
bäggedera på samma gång (jfr SUPPRIAN a. st. pag. 325). I närmast undre rad äro 
cellerna mycket större, mer åtskilda af mellanrum samt mindre tjockväggiga. De 
