KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2. 51 
Deras slutceller jämte de ofta mycket olikstora bicellerna vanligen något höjda öfver 
epidermis, 1 tvärsnitt tjockväggiga, nästan runda, utan innanlister, men försedda med 
små, spetsiga och rakt framåt riktade ytterlister; bicellerna vanligen sträckande sig 
något längre in än slutcellerna. 
Palissadparenchymet, som utgör ungefär en tredjedel af mesophyllet och är små- 
celligt, har sannolikt ursprungligen varit en cellrad, hvars celler genom en tidigt in- 
trädande tvärdelning blifvit delade i två eller stundom tre, i synnerhet i senare fall 
mycket låga celler. Denna väfnad kommer sålunda, då bladet är fullt utveckladt, 
att bestå af vanligen tvänne cellrader. Cellerna i den öfre raden äro något mer pa- 
lissadlika och kunna vara 2—4 gånger högre än breda, men om raderna äro trenne, 
blifva de mer rundade, ofta nästan isodiametriska, liksom förhållandet är med cellerna 
i den undre raden, hvilka vanligen äro dubbelt lägre än i den öfre. På ytsnitt äro 
cellerna i dessa rader runda eller polygonala. Hvarje epidermiscell täcker allt efter 
sin och palissadeellernas olika storlek 5—12 palissadceller i den öfre raden. 
Svampparenchymet är jämförelsevis tämligen storeelligt och har på tvärsnitt 
ungefär fyra cellers höjd och dess celler äro på tvärsnitt runda eller sträckta i hori- 
sontal riktning, ej sällan något krökta och i följd af korta, breda utskott mer eller 
mindre oregelbundna. Mycket sällan anträffas likaledes på tvärsnitt större luftrum, 
som kunna genom 2—3 cellrader sträcka sig ned till undre epidermis, utan luftrummen 
äro merändels både små och glesa. Ej sällan finnas horisontala luftrum, som sträcka 
sig utmed insidan af den undre epidermis. MNSedda från ytan befinnas cellerna i denna 
väfnad vara mer eller mindre skiflika, hvilket mindre än i de båda mellersta är för- 
håällandet med cellerna i det understa laget, hvilka hafva en mindre, vanligen rundad 
och af endast korta breda, fåtaliga utbuktningar något oregelbunden omkrets, under 
det cellerna 1 de bägge närmast öfre lagen äro längre, smalare, något krökta och för- 
sedda med talrikare, mot den centrala delen af cellen skarpare begränsade utskott. 
Någon så regelbundet nätlik anordning af cellerna som i det båglika svampparenchymet 
förekommer dock icke häller i dessa lag, så att maskorna få mycket växlande om- 
krets och storlek och begränsas af endast 2—3—4 celler, men äro 1 hvarje fall mindre 
än ytan af någon bland de omgifvande cellerna. TI det öfversta, till palissadväfnaden 
gränsande laget blifva cellerna återigen kortare och bredare, men hafva vanligen flera 
och skarpare markerade utskott än i det understa laget. - I detta cell-lag finnas dels 
rafidsäckar med långa rafider dels stora flikade och med ett brunt innehåll fyllda 
celler, som på ytsnitt kunna bilda rader, som åtminstone ofta stödja sig mot kärl- 
knippena och förmodligen äro af samma natur som de af SOLEREDER (a. st. s. 305) 
hos Phyllis och några andra Rubiacésläkten anmärkta sekretcellerna. 
Kärlknippena äro till större delen inbäddade och sakna hårdbast. De mindre 
strängarne omgifvas af en mycket storcellig, skarpt differentierad strängslida och ligga 
omedelbart intill palissadparenchymet, 
