66 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
närmare den undre bladytan, enär deras hårdbast är mer utveckladt på öfre sidan. 
De minsta till, såsom det förefaller, endast ett af en strängslida omgifvet spiralkärl 
reducerade kärlknippena finnas i svampparenchymets undre del. I nerverna liksom i 
bladskaftet finnas talrika, af DUMONT (a. st. pag. 167) anmärkta slemkaverner, och 
innanför dessa mellan hårdbastets celler mer tunnväggiga, med en brun vätska fyllda 
celler, som förmodligen äro garfsyrebehållare. 
Dombeya viburniflora Boj. 
Blad tämligen stora, tunna och mjuka, långt skaftade. 
Epidermis småcellig, mycket tunnväggig, äfven hvad den fint granulerade ytter- 
väggen beträffar, försedd med klyföppningar på båda bladytorna. Öfre epidermis- 
celler på tvärsnitt nästan dubbelt högre än de undre, men merändels ej så breda 
som dessa, sedda från ytan mycket växlande till storlek och form, men med täm- 
ligen raka mellanväggar. De undre epidermiscellerna på ytsnitt merändels något större 
och försedda med något buktade mellanväggar. Klyföppningar på öfre ytan mycket 
få och inskränkta till grannskapet af nerverna, talrikare, ehuru tämligen glesa, på den 
undre, på ytsnitt smala, aflångt ovala, utan biceller. Slutceller liggande i jämnhöjd 
med epidermis, i tvärsnitt små, runda, tjockväggiga, med snedt tvärställd hålighet 
och små, raka, syllika samt framåtriktade ytterlister, utan innanlister. I såväl öfre 
som undre epidermis, men mest 1 den förra, uppträda enstaka slemceller, som tränga 
djupare in i mesophyllet. 
Palissadparenchymet. Det mycket småcelliga och tunnväggiga mesophyllet är 
ofullständigt differentieradt och utgör en mellanform mellan det dorsala och det dorsi- 
ventrala mesophyllet med kantigt svampparenchym. På tvärsnitt utgöres hela denna 
väfnad af endast 3 eller 4 horisontala cellrader, hvilkas celler tillika äro mer eller 
mindre regelbundet anordnade i vertikala rader. Cellerna i öfversta raden bilda en 
typisk palissadväfnad och utgöra ungefär hälften eller en tredjedel af mesophyllets 
höjd. De äro i allmänhet tätt hopstående, cylindriska, höga och smala, så att deras 
höjd är ungefär 10—12 gånger större än bredden och 3—5 sådana celler täckas af 
hvarje epidermiscell. I tvärsnitt äro palissadeellerna runda eller ovala och åtskilda af 
smärre mellanrum. 
Svampparenchymet har, såsom ofvan anförts, på tvärsnitt 2 eller 3 cellers höjd, 
såvida den närmast under palissadväfnaden liggande cellraden kan räknas till svamp- 
parenchymet, hvarom tvekan ingalunda är alldeles oberättigad. På tvärsnitt äro 
nämligen cellerna i denna rad starkt sträckta i vertikal riktning, ehuru lägre och 
bredare än de typiska palissadcellerna samt i följd af utbuktningar från sidoväggarne 
ej regelbundet cylindriska och åtskilda af luftrum. Då jämte denna endast en rad 
svampparenchymeeller ' förefinnes, äro äfven cellerna 1 denna rad palissadlika och 
bilda jämte cellerna i öfre laget vertikala rader med höga, smala luftrum mellan 
raderna. Har svampparenchymet 3 cellers höjd, äro cellerna runda och på ytsnitt 
mer eller mindre kantiga samt åtskilda af ofta ganska stora luftrum. I såväl svamp- 
