68 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
VI. Dorsiventrala blad med rundcelligt svampparenchym. 
Nephelium mutabile Blume. 
(Taf. TI, figg. 2—11.) 
Småblad medelstora, tämligen tjocka, fasta och läderartade. 
Hpidermis på öfre ytan utan klyföppningar, tjockväggig, II, 2, och ovanligt 
småcellig, så att hvarje cellyta är högst dubbelt större än en palissadeells omkrets, 
jfr figg. 3 och 3. Cellerna 1 tvärsnitt kvadratiska eller rektangulära, fig. 2, sedda 
från ytan polygonala och försedda med raka, tjocka mellanväggar, fig. 3. Grupper 
af förslemmade epidermisceller förekomma på denna yta och te sig såsom nästan 
strukturlösa skifvor, fig. 4, 1 hvilka väggarne mellan cellerna mer eller mindre slem- 
vandlats. Epidermiscellerna på undre bladytan mycket tunnväggiga och i tvärsnitt 
ungefär lika breda som på den öfre, men hvar och en af dem förlängd i en trubbig 
papill, figg. 2, 10. Från spetsen af hvarje papill utgå radierande cuticularstrimmor, 
som sträcka sig ned öfver epidermiscellernas ytterväggar. Dylika papiller hafva förut 
iakttagits af RADLKOFER (II, pag. 299) hos ett stort antal Sapindaceer. De saknas 
på den nerverna beklädande öfverhuden. Mellanväggar mellan de undre epidermis- 
cellerna nästan raka och tunna, och själfva cellerna, sedda från ytan, fig. 10, något 
större än de i öfre epidermis och föga större än omkretsen af cellerna i undre blad- 
ytans svampvätfnad, fig. 9. Klyföppningar mycket små med nästan cirkelrund om- 
krets, fig. 10, omgifna at en krans af biceller, talrika, men i följd af sitt läge svåra 
att upptäcka. Papillerna från de närmast omgifvande epidermiscellerna böja sig näm- 
ligen mot hvarandra, hvarigenom de komma att begränsa en yttre andhåla, i hvars 
botten klyföppningen ligger, fig. 11. HSlutceller utan såväl ytter- som innanlister, 
tämligen tjockväggiga, aflånga, snedt vertikalt stälda, utåt divergerande. 
Palissadparenchymet utgör ungefär '/s—?/; af mesophyllets höjd, fig. 2, och be- 
står af en rad tätt hopstående, en eller flera gånger septerade, cylindriska, smala 
celler, hvilkas höjd är ungefär 8—10 gånger större än bredden och som i tvärsnitt 
hafva en rundad omkrets, fig. 5. 
Svampparenchymet at ungefär 4—5 cellers höjd, tämligen storcelligt och tjock- 
väggigt samt på ytsnitt öfvervägande rundceelligt. Detta senare är 1 synnerhet för- 
hållandet med cellerna i det öfversta, fig. 6, och de båda understa lagen, figg. 8—9. 
I det mellersta eller de båda mellersta lagen, fig. 7, som innehålla de yttersta och 
minsta kärlknippeförgreningarne, äro cellerna något kantiga och kunna till och med 
hafva ansats till korta, breda utskott, hvarigenom talrikare och större intercellularrum 
uppkomma och själfva cellerna i någon mån blifva nätlikt anordnade. Cellerna i alla 
dessa lag hafva större omkrets på ytsnitt än cellerna i palissadparenchymet. På 
tvärsnitt genom bladskifvan, fig. 2, äro cellerna mer olikformiga. De närmast till 
