16 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
såväl på tvär- som ytsnitt, och hela väfnaden förefaller nästan kompakt. Till formen 
äro cellerna än runda eller något kantiga, än mer eller mindre sträckta, vare sig i 
horisontal eller vertikal riktning och i sist anförda fall något palissadlika. Kristall- 
säckar med stora kristallkonkretioner äro vanliga i denna väfnad, i synnerhet i när- 
heten af de större kärlknippena. Omedelbart under epidermis finnas enstaka grupper 
af celler med mycket förtjockade väggar, som äro lika starkt ljusbrytande som kri- 
stallkonkretionerna. Måhända äro dessa väggar inkrusterade af kalkoxalat. 
Kärlknippena äro, med undantag af de gröfsta, som inneslutas 1 nerverna, in- 
bäddade. De största täckas på såväl sin öfre som undre sida af en hårdbastgrupp, 
som dock hos denna art består af ett färre antal celler. De minsta knippena gränsa 
med sina kärl omedelbart intill palissadeellerna. 
Mangifera indica L. 
Blad stora, smala, men långa, tjocka och läderartade. Materialet insamladt vid 
Bombay af Dr. TH. WULFF. 
Epidermis storcellig, med tjock yttervägg på båda bladytorna och i synnerhet 
på den öfre likaledes tjock innanvägg, utan klyföppningar på denna yta. På tvär- 
snitt förete epidermiscellerna företrädesvis på den öfre sidan, där de äro ungefär dub- 
belt högre än på den undre, en ganska egendomlig anblick, beroende på såväl olik- 
formigheten hos väggförtjockningarne i cellernas ytter- och innanväggar som de tunna, 
skarpt, ofta zigzagformigt krökta mellanväggarne. HSedda från ytan äro de öfre epi- 
dermiscellerna tämligen små, ehuru i allmänhet större och såväl till form som storlek 
mer likartade än de undre, och deras mellanväggar svagt undulerade, men hos de 
undre nästan raka. Klyföppningarne på ytsnitt glesa, omgifna af en mer eller mindre 
regelbunden krans af celler, som äro större än de öfriga epidermiscellerna, men i 
öfrigt föga iögonfallande. En liten rundad öppning i centrum af cellkransen är in- 
gången mellan de båda ytterlisterna till förgården och vid en djupare inställning af 
mikroskopet skymtas svagt själfva klyföppningen, som har en rundadt oval omkrets. 
Anledningen till slutcellernas otydliga framträdande är deras läge. De äro nämligen 
på tvärsnitt ganska små, ovala med snedt horisontal längdaxel, liggande utmed och 
täckande bicellernas öfre sida, försedda med små, syllika och uppåtriktade ytterlister, 
utan märkbara innanlister. På undre bladytan finnas insänkta i håligheter i epidermis 
flercelliga glandler. 
Palissadparenchymet upptager ungefär '/. af mesophyllets höjd och bestär af en 
rad mycket tätt hopstående, höga, smala och regelbundet cylindriska samt med kloro- 
plaster och stärkelsekorn fullproppade celler, hvilkas höjd är ungefär 12—15 gånger 
större än bredden. På ytsnitt äro palissadcellerna polygonala och i följd af de öfre 
epidermiscellernas litenhet täckas endast 2—3 palissadceller af hvarje sådan epider- 
miscell. Enstaka palissadceller innehålla flera enkla kristaller och äro i så fall vidare 
än de öfriga. 
Anm. Det förtjänar anmärkas, att palissadväfnaden i bladen af denna växt, 
insamlade på Java af DR. MÖLLER, är betydligt mäktigare än i bladen från Bombay, 
