KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:o 2. 85 
sannolikt vara slemceller (BOoKORNY, a. st. sid. 362). Jämte dessa finnas äfven i 
denna väfnad, ehuru mera sällsynt, tjockväggiga palissadceller. Sådana celler hafva 
förut iakttagits af MzEz (a. st. sid. 499—500) hos åtskilliga arter af sl. Ocotea. 
Svampparenchymet har ungefär 4—5 cellers höjd och är ej skarpt begränsadt 
mot palissadväfnaden. På tvärsnitt genom bladskifvan, X, 3, 6, hafva cellerna i 
denna väfnad en mycket växlande form. De närmast till palissadparenchymet grän- 
sande äro nämligen ej sällan något palissadlika, ehuru kortare, bredare samt ej så 
regelbundet vertikalt stälda och på ytsnitt, X, 10, ganska regelbundet runda, men 
betydligt större än de egentliga palissadeellerna och genom större mellanrum skilda 
från hvarandra. Cellerna i de bägge mellersta lagen äro på tvärsnitt af bladet genom 
större mellanrum mer åtskilda och något förlängda än i snedt vertikal än i horisontal 
riktning eller mer och mindre rundade. De hafva tillika ej sällan kortare utskott, 
X, 6, genom hvilka de stå i förbindelse med hvarandra och som kunna utgå såväl 
från cellernas öfre som undre sida. På ytsnitt, X, 9, äro cellerna i dessa båda lag 
aflånga, smala och ofta mer eller mindre krökta samt någon gång försedda med äfven 
i horisontalplanet liggande utskott, hvarigenom de bilda en öfvergång mellan den 
båglika och rundceelliga typen af svampparenchym. Cellerna i det understa eller de 
båda understa lagen af ifrågavarande väfnad ligga merändels tätare tillsammans och 
äro på tvärsnitt aflånga och tämligen låga X, 3, samt på ytsnitt, X, 11, runda eller 
ovala. Intercellularrummen äro störst i de mellersta lagen, men därigenom att cel- 
lerna ej bilda något egentligt nätverk, komma ej några slutna maskor till stånd. 
Någon regelbundet kransformig anordning af cellerna i de öfversta och understa lagen 
förekommer icke heller, och detta af den orsaken, att cellerna vanligen äro tämligen 
tätt hopstående, X, 10, 11. I svampparenchymet finnas talrika, stora och tunnväggiga 
sekretceller. MNSåväl palissad- som svampparenchym utmärka sig genom storcellighet. 
Kärlknippena. Bladens ansenliga längd hos denna växt kräfver särskilda skydds- 
anordningar för att förekomma de inre rubbningar i mesophyllet, som kunde föror- 
sakas af våldsamma stormar eller slagregn. Visserligen hafva svampparenchymets 
celler ej någon synnerligt stor utsträckning i bladytans plan, 1 hvilket fall bladen i 
ännu högre grad skulle hafva blifvit utsatta för dylika inre rubbningar i sin kon- 
struktion, men det intercellulära systemet i denna väfnad är dock så utveckladt, att 
sammanhanget mellan cellerna ej kan vara synnerligen starkt, i synnerhet som alla 
mesophyllcellerna äro ganska stora, hvilket annars ej plägar vara förhållandet i mycket 
stora blad. De skyddsmedel, som hos ifrågavarande växt för sådant ändamål komma 
till användning, äro därför hufvudsakligen förlagda till öfverhuden på öfre bladytan 
och till kärlknippena. Den förra utmärker sig genom ytterväggens högst ovanliga 
tjocklek, cellernas mycket ringa area och deras synnerligt tjocka samt vågiga mellan- 
väggar, allt egenskaper, som tjäna till att göra denna väfnad till ett kraftigt skydd 
för underliggande väfnader. Förutom de större, af sklerenkym och hårdbast åt- 
följda och såsom upphöjda nerver på undre bladytan framträdande kärlknippena, af 
hvilka de minsta anastomosera, så att större, vanligen rektangulära, af kärlknippena 
begränsade fält uppkomma, finnas äfven talrika, mindre sådana, hvilka äro af olika 
ordning och följaktligen af olika storlek och som likaledes åtföljas af hårdbast jämte 
