88 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
än den undres. BSedda från ytan, hafva cellerna på båda bladytorna en i följd af de 
buktiga mellanväggarne oregelbunden omkrets och äro på den öfre kortare och 
bredare, men knappast större än på den undre och hafva tydliga randporer. Klyf- 
öppningar ganska talrika, sedda från ytan ovala, tämligen smala, men åtföljda af 
tvänne breda, med springan parallela biceller. Deras slutceeller i tvärsnitt små, upp- 
rättstående, nästan äggrunda, inåt något afsmalnande, med nästan omärkliga, framåt 
riktade ytterlister, utan innanlister, försedda med en hög, nedåt likaledes afsmalnande 
hålighet och täckta af de båda bicellerna, som höja sig upp öfver dem, förlängda i 
hvar sitt utskott, hvilka nästan 1 form af ytterlister böja sig in emot hvarandra och 
sålunda bilda en smal öppning in till den yttre andhålan. Bicellerna omsluta äfven 
större delen af slutcellernas insida och äro därstädes utdragna till korta re 
viss mån imiterande innanlister. 
Palissadparenchymet är ej skarpt skildt från svampväfnaden. Visserligen är den 
öfversta raden af mesophyllet ett typiskt palissadparenchym, som upptager ungefär 
/s af mesophyllets höjd och hvars tätt hopstående ofta septerade celler äro cylindriska, 
höga och smala, så att de vanligen äro 8—10 gånger högre än vida och i tvärsnitt 
rundadt polygonala eller stundom rektangulära samt till omkretsen så stora, att hvarje 
epidermiscell täcker endast ungefär 2—4 palissadceeller. Men cellerna i den närmast 
under denna liggande raden kunna någon gång antaga form af palissadceeller, ehuru 
de äro lägre och bredare samt mer åtskilda genom luftrum än öfversta radens palis- 
sadeeller. I de flesta fall öfverensstämma dock cellerna i denna undre rad närmast 
med svampparenchymets celler. I den öfversta, typiska palissadcellraden uppträda 
stora tunnväggiga sekretceller, som hafva samma höjd som palissadeellerna, men äro 
betydligt vidare, så att ungefär 2—3 epidermisceller tagas i anspråk för att täcka en 
sekretcell. Epidermiscellerna ofvanför dessa sekretceller undergå hvarken till form 
eller anordning någon förändring. 
Svampparenchymet är tämligen storcelligt och har på tvärsnitt 3—4 eller stund- 
om 3 eellers höjd. Det intercellulära systemet i denna väfnad är föga utveckladt 
och på tvärsnitt genom bladet reduceradt till smärre luftluckor, som knappast äro 
så stora som omkretsen af någon bland de omgifvande cellerna. Dessa hafva på 
tvärsnitt en ganska växlande form, än runda än aflånga och i så fall sträckta i 
horisontal eller vertikal riktning; stundom äro de mer eller mindre krökta eller något 
buckliga. Någon mera tydligt framträdande anordning af cellerna i vare sig hori- 
sontala eller vertikala rader röjer sig icke hos denna väfnad. Med afseende på cel- 
lernas form, sedd från ytan, intager den en medelställning emellan det rundcelliga 
och båglika svampparenchymet. I det närmast under det typiska palissadparen- 
chymet liggande laget äro cellerna aflånga och vanligen något krökta, men korta och 
breda samt ej sällan försedda med likaledes korta men breda utskott, grupperade 
kring de mycket små luftrummen. I dessa lag uppträda sekretceller, som äro mycket 
mindre än de i palissadväfnaden och runda; på ytsnitt utstråla från dessa celler i 
alla riktningar svampparenchymeellerna. I det understa laget äro de flesta cellerna, 
sedda äfvenledes från ytan, mer eller mindre runda; endast de, som begränsa klyf- 
öppningarnes andhålor, äro något båglikt krökta. Kristallkonkretioner förekomma ej 
