KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2. 89 
hos denna växt, liksom enligt SOLEREDER (a. st. s. 794) hos öfriga Laurineer. Där- 
emot äro enkla, långa, stafformiga kristaller ej ovanliga, i synnerhet i nerverna. 
Kärlknippena, af hvilka de större hafva på såväl öfre som undre sidan en grupp 
af hårdbastceller, äro endast till en ringa del genomgående, nämligen de som i af- 
seende på storlek komma näst efter de i nerverna inneslutna strängarne. De något 
mindre kärlknippena sträcka sig visserligen förmedelst den dem åtföljande mekaniska 
grundväfnaden ned till undre epidermis, men äro genom palissadparenchymet skilda 
från den öfre. De minsta, som äfven gränsa omedelbart till palissadväfnaden, äro 
endast genom tvänne rader af svampparenchymceeller skilda från undre epidermis. 
Cryptocarya sp. öfverensstämmer i de flesta afseenden med föregående art, men 
skiljer sig från densamma hufvudsakligen därigenom, att endast öfre ytans epidermis 
har undulerade mellanväggar, att cellernas yta på denna sida endast är dubbelt 
större eller stundom knappast större än omkretsen af en palissadeell, att svampparen- 
chymet är betydligt mer lakunöst och dess celler, sedda från ytan, äro längre och 
smalare, fullständigare båglika, så att denna väfnad är att hänföra till den båglika 
typen, äfvensom att benägenheten till förslemning af såväl svampparenchymets som 
öfverhudens cellväggar på undre bladytan är mycket vanlig. Svampparenchymets 
understa lag bildar ett på kornigt innehåll fattigt hypoderma utan andra mellanrum 
än dem, som finnas öfver klyföppningarne och som begränsas af 2—3 bågformigt 
krökta celler. Alla de öfriga cellerna i detta lag äro regelbundet polygonala. Kärl- 
knippena äro därjämte till betydligt större antal genomgående. På undre ytan före- 
komma korkvårtor. 
Ochna squarrosa L. 
Blad tämligen stora, smala och långsträckta, tunna och läderartade. Materialet 
från Bombay, insamladt af Dr. TH. WULFF. 
Epidermis tämligen storcellig, med tunn yttervägg på båda sidorna, utan klyf- 
öppningar på den öfre; dess celler på tvärsnitt rektangulära och nästan dubbelt 
högre på öfre bladytan, på ytsnitt med i följd af de undulerade mellanväggarne 
oregelbunden omkrets, som merändels är något större hos de öfre. Klyföppningar 
ej synnerligen talrika, sedda från ytan smala, ovala, omgifna af tvänne med springan 
parallela biceller. Sluteeller tjockväggiga, 1 tvärsnitt ovala, med rund hålighet, upp- 
rätta, stående i jämnhöjd med epidermis och försedda med små, smala, uppåt och 
framåt riktade ytterlister samt nästan omärkliga innanlister, och på undre sidan del- 
vis täckta af ett smalt utskott från hvardera af de båda bicellerna. 
Palissadparenchymet upptager ungefär hälften eller stundom nära två tredjedelar 
af hela mesophyllets höjd och är mycket skarpt begränsadt mot svampväfnaden. 
Det utgöres af endast en rad mycket tätt hopstående samt med kloroplaster full- 
packade, höga och smala celler, hvilkas höjd kan vara ända till 15 gånger större än 
bredden. På ytsnitt genom bladskifvan äro de runda eller polygonala och så små, 
att hvarje öfre epidermiscell allt efter sin olika storlek kan täcka 6—10 sådana celler. 
E. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 39. N:o 2. - 12 
