96 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
Hpidermis ej synnerligt storcellig, med ganska tunn yttervägg på båda sidorna, 
utan klyföppningar på den öfre, hvars celler i tvärsnitt äro något högre än den 
undres. Sedda från ytan, hafva epidermiscellerna isynnerhet på undre ytan buktiga 
mellan väggar och äro något mindre på den öfre samt därstädes försedda med rand- 
porer. Klyföppningar ej talrika, ovala och åtföljda af tvänne med springan parallela 
biceller. Slutceller snedt vertikalt stälda utmed bicellerna, som skjuta ned under 
dem, tjockväggiga, mot utsidan 1 tvärsnitt breda, men afsmalnande inåt, försedda 
med smal, snedt tvärställd hålighet samt raka, framåt riktade ytterlister, utan 
innanlister. | 
I den något tillbakavikna bladkanten förekomma glesa, små, trubbiga och tjocka 
sågtänder, i hvilkas undre sida bakom spetsen finnes en liten fördjupning med rund 
omkrets. Dessa bildningar äro sannolikt afsöndringsorgan, möjligen hydathoder, och 
förtjäna en noggrannare undersökning på lefvande material. Det förefaller, som om 
den fördjupningen beklädande öfverhuden slutligen oblitererats, så att själfva för- 
djupningens yta kommit att utgöras af ett lag mycket höga, smala, cylindriska och 
tunnväggiga samt mycket tätt hopstående, plasmarika celler. På tvärsnitt genom 
dylika, yngre sågtänder är epidermis ännu kvar, ehuru genom ett luftlager skild från 
det underliggande, nyss beskrifna, tunnväggiga cell-laget, som återigen genom en 
smal springa är skildt från den underliggande väfnaden. På insidan af springans 
väggar finnas dem vidhäftade enstaka rundade celler, hvilket tyckes antyda, att 
själfva springan uppkommit genom resorption af någon cellgrupp eller genom cellernas 
aflossnande från hvarandra. Utmed springans inre vägg sträcker sig ett på kärl ovan- 
ligt rikt kärlknippe, som upphör mot sågtandens spets. I någon mån liknande in- 
rättningar förekomma äfven i bladen af Sapium Laurocerasus (s. 52). 
Palissadparenchymet utgör endast omkring '/,;—/s af mesophyllets höjd och be- 
står af en enda rad tätt hopstående och i förhållande till deras vidd tämligen låga 
celler. Deras höjd är nämligen wungefär 6—8 gånger större än bredden och hvarje 
öfre epidermiscell kan på ytsnitt täcka 2—5 palissadceeller, som hafva en rund eller 
polygonal omkrets och utan märkbara mellanrum ligga tätt intill hvarandra. I denna 
väfnad uppträda talrika kristallsäckar, som till vidden äro flera gånger större än 
palissadcellerna och merendels äfven högre än dessa och innehålla en kristall- 
konkretion. 
Svampparenchymet är ganska storcelligt och har på tvärsnitt omkring 8—10 
cellers höjd. Dess celler äro rika på vatten, men fattiga på kloroplaster, och på tvär- 
snitt anordnade i horisontala rader. I de två — tre öfversta lagen stå cellerna tätare 
tillsammans och äro runda eller förlängda i horisontal riktning. Sedda på ytsnitt äro 
cellerna i dessa lag äfven runda, ovala eller aflånga och hafva en flera gånger större 
omkrets än palissadcellerna, hvarjämte större eller mindre luftrum finnas emellan 
dem. I alla de öfriga lagen, med undantag af det understa, finnas större luftrum 
och cellerna äro på tvärsnitt runda, när de genomskurits, i hvilket fall de vanligen 
bilda vertikala rader, eller, om de ej blifvit genomskurna, horisontalt förlängda och 
bildande borisontala rader. NSedda från ytan äro de båglika och nätlikt anordnade 
med ganska stora maskrum, som ofta ligga midt öfver hvarandra i ett växlande antal 
