98 ARTSCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
öfre ändar stå de däremot tätt tillsammans, så -att de i tvärsnitt hafva en polygonal 
omkrets, IV, 8, som är så liten att 16—24 sådana celler kunna täckas af en epider- 
miscell. I de tjockare partierna af bladskifvan utgör palissadväfnaden ungefär '/; af 
mesophyllets höjd. 
Svampparenchymet, som i de tunnare delarne af bladskifvan har 5, i de tjockare 
ungefär 8 cellers höjd, utmärker sig genom en ovanlig småcellighet. :Dess' celler äro 
tunnväggiga och på tvärsnitt runda eller aflånga, stundom något kantiga. Ingen 
märkbar skilnad i storlek förefinnes mellan cellerna i de öfre och undre lagen. Det 
intercellulära systemet är föga utveckladt och utgöres merändels af smärre luftrum. 
Där och hvar finnas dock större, vanligen smala luftkamrar, som till och med kunna 
sträcka sig från palissadeellernas undre ändar ned till den undre epidermis, IV, 5. 
På ytsnitt befinnes denna väfnad utgöras af tvänne slags celler, fördelade på olika 
lag. I det närmast till palissadparenchymet gränsande laget äro nämligen cellerna, 
sedda från ytan, mer eller mindre rundade, IV, 10, under det cellerna i de 2—3 
närmaste lagen hafva en betydligt större yta, äro skiflika och försedda med korta, 
breda utskott, så att de bilda ett nätverk med små maskor, som vanligen äro mindre 
än ytan af någon bland de omgifvande cellerna, IV, 11. Cellerna i det eller de understa 
lagen, IV, 12, äro runda eller aflånga. I svampparenchymets celler förekomma ej 
sällan kristallkonkretioner. 
Kärlknippena. De flesta af dessa åtföljas af hårdbast och betäckas såväl på 
sin öfre som undre sida af grundväfnad, som består af långa, kloroplaster saknande 
och utan mellanrum tätt förenade celler. Endast de minsta omgifvas af vanligt 
mesophyll och deras spiralkärl sluta sig intill palissadeellernas undre ändar. 
Författaren anser sig böra särskildt anmärka, att afbildningarne, afseende denna 
växt, i anledning af cellernas ringa storlek blifvit starkare förstorade än vanligt 
(Oc. 1, Obj. 7). 
Cipadessa fruticosa Blume. 
(Taf. XII, figg. 13—17, Taf. XIII, figg. 1—3.) 
Blad parbladiga med tämligen små, mjuka och tunna småblad. 
Epidermis utan klyföppningar på öfre sidan och mer storcellig än på den undre, 
XII, 13; dess celler med tunna ytterväggar och raka, likaledes tunna mellanväggar, 
i tvärsnitt rektangulära, på ytsnitt polygonala och ovanligt stora, XITI, 1. Undre 
sidans epidermis småcellig och med likaledes tunn yttervägg, med ganska sparsamma 
klyföppningar; dess celler, sedda från ytan, XII, 17, ganska små, med tunna, något 
buktade mellanväggar. Klyföppningar glesa, mycket små, med smal, oval omkrets, 
XII, 17. Slutceller, XIII, 3, liggande i jämnhöjd med epidermis, utan såväl ytter- 
som  innanlister, i tvärsnitt nästan aflånga, snedt inåt konvergerande, med tämligen 
stor snedställd hålighet. 
Palissadparenchymet, utgörande ungefär '/; af mesophyllets höjd, XII, 13, och 
bestående af en enkel rad tätt hopstående, cylindriska celler, hvilkas höjd är ungefär 
