KUNGL. SV. VET AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:o 2. 101 
ler i den emergensen betäckande öfverhuden finnas kristallkonkretioner eller små 
kristalliniska bildningar, förmodligen kristallsand. Äfven har det förefallit som om 
klyföppningar, och i så fall förmodligen vattenklyföppningar, skulle finnas i den del 
af epidermis, som bekläder emergensen. På samma blad och blandade med hvaran- 
dra förekomma emergenser af olika åldrar. I de äldsta äro cellerna fyllda af ett 
brunt ämne och mer eller mindre desorganiserade, hvarvid de palisadlika och förmod- 
ligen vattenuppsamlande cellerna delats genom tvärväggar och förmodligen förvand- 
lats i korkväfnad. De förete en afgjord likhet med Mangroveväxternas s. k. lenticell- 
hydathoder, äfven beträffande det kristalliniska innehållet (F. Areschoug, IT, s. 38—42). 
Kärlknippena. De största af dessa äro genomgående och åtföljas af hårdbast. 
Äfven de större, ej fullständigt genomgående kärlknippena äro försedda med en be- 
läggning af hårdbast, hvars celler uttränga i mesophyllet, stundom ända ut emellan 
epidermis och palissadparenchymet, och hvars tjocka väggar förete samma lamellösa 
struktur, som utmärker hårdbastcellerna af många andra Euphorbiacéer. Talrika, af 
vattentracheider bestående kärlknippeändar uppträda i den mera lakunösa delen af 
svampparenchymet. De minsta af några få tracheala element bestående kärlknippena 
förlöpa i närheten af palissadvälfnaden, nämligen under öfversta raden af svamp- 
parenchymet, men, eget nog, finnas sådana kärlknippen äfven i undre bladsidan, näm- 
ligen innanför de understa, tätare lagen af svampparenchymet, hvilket tyckes antyda, 
att dessa lag i likhet med palissadväfnaden hufvudsakligen fungera vid assimilationen. 
I samband härmed står sannolikt det likaledes mycket ovanliga förhållandet, att dylika 
små kärlknippen nästan lodrätt uppstiga från undre sidan till palissadparenchymet. 
Många strukturförhållanden häntyda på, att denna växt är en halophyt, men 
någon full visshet därom har ej stått att vinna af den författaren tillgängliga littera- 
turen. BENTHAM (a. st. pag. 136—137) uppgifver visserligen åtskilliga lokaler för 
denna växt, men om dessa lokalers naturbeskaffenhet meddelas ingen upplysning. 
Inocarpus edulis Forst. 
Blad ganska stora, tunna, men fasta, nästan pergamentartade. 
Bpidermis småcellig, med tämligen tjock yttervägg, utan klyföppningar på öfre 
sidan; dess celler i tvärsnitt ungefär lika höga på båda sidorna, rektangulära eller 
nästan qvadratiska, sedda från ytan med något ojämna, tämligen tjocka mellanväg- 
gar, kantiga, ofta tre- eller fyrkantiga och af ungefär samma storlek på båda sidorna. 
På och i närheten af de större kärlknippena förstärkes epidermis af ett enradigt eller 
på den öfre sidan ej sällan 2:radigt hypoderma af i förhållande till epidermiscellerna 
mycket stora, i tvärsnitt rektangulära celler, och detta hypoderma sträcker sig i syn- 
nerhet i öfre sidan långt utanför kärlknippena. Klyföppningar tämligen glesa, sedda 
från ytan mycket små, till omkretsen nästan runda och omgifna af en krans af smala 
biceller. I tvärsnitt hafva de en ganska ovanlig byggnad. Deras slutceller, som äro 
mycket små och tjockväggiga, hvad den yttre och inre väggen beträffar, äro nämli- 
gen i tvärsnitt ovala och horisontalt sträckta, så att deras längdaxel är parallel med 
bladytan, hvarjämte de på alla sidor, med undantag af den mot springan vända, om- 
