KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2. 103 
mellersta lagen förekomma stora slemceller, ehuru ej i större mängd. De tyckas i 
regeln befinna sig 1 närheten af kärlknippena. 
Kärlknippena äro till större delen genomgående och förstärkas på båda sidor 
af såväl hårdbast som mekanisk grundväfnad. De något mindre kärlknippena sträcka 
sig visserligen upp till den öfre, men ej till den undre epidermis. De minsta, som 
utgöras af flera ovanligt stora element, ligga intill palissadväfnaden. TI vekbastet af 
de i nerverna inneslutna kärlknippena förekomma i rader anordnade, tämligen långa 
och tjockväggiga sekretceller, som äro fyllda med ett brunt ämne. 
Taraktogenes bandogama Hasskt. 
Blad medelstora, långa, men smala, tämligen tunna och läderartade. 
Epidermis, som är storcellig och ovanligt tjockväggig, såväl hvad ytter- och in- 
nanväggen som mellanväggar angår, saknar klyföppningar på öfre ytan och företer 
på tvärsnitt en mycket ovanlig och svårtydd anblick. Cellernas hålighet tyckes näm- 
ligen vara genom membranförtjockningar afdelad i flere mindre rum. Detta förhål- 
lande finner åtminstone till en del sin förklaring vid undersökningen af ytsnitt, då 
det visar sig att cellerna hafva mycket tjocka och starkt undulerade mellanväggar, 
hvilkas utbuktningar skjuta långt in i tillgränsande epidermiscellers hålighet och äro 
i ändarne ytterligare förtjockade. Det förefaller ej sällan som om i dessa ändar 
funnes en mindre, rundad hålighet, som till och med är synlig på tvärsnitt genom 
epidermis. Måhända äro dessa håligheter randporer. Därjämte förekomma på ytter- 
väggens eller innanväggens insida enstaka, i cellens hålighet inskjutande membran- 
förtjockningar, som ytterligare bidraga till åstadkommandet af den egendomliga bild, 
som ett tvärsnitt genom såväl öfre som undre ytans epidermis företer. TURNER (a. 
st. pag. 26) har iakttagit dylika lokaliserade membranförtjockningar hos en annan, 
likaledes till Bixacéerna hörande växt, nämligen Azara dentata, dock endast på 
ytterväggen af öfre ytans epidermisceller. Hos ifrågavarande växt hafva epidermis- 
cellerna en ganska stor yta, som vanligen är något större på den öfre bladsidan och 
därstädes merändels genom ett fint, skarpt markeradt, rakt streck, som sammanbin- 
der en inbuktning med en midtemot i samma cell liggande inbuktning, afdelad i 
tvänne ungefär lika stora delar. Enär dessa streck framträda med samma tydlighet 
på såväl yttre som inre ytan förefaller det sannolikt, att de äro verkliga skiljeväggar, 
som uppstått, sedan cellerna redan uppnått sin definitiva storlek, och af den orsaken 
kunnat förblifva raka. Att de ej framträda på wvärsnitt genom epidermis förklaras 
tillräckligt af epidermiscellernas egendomliga beskaffenhet. I undre epidermis äro dy- 
lika skiljeväggar mindre vanliga. Klyföppningar glesa, sedda från ytan stora, runda 
och försedda med en stor rund eller oval öppning. Slutceller stående i jämnhöjd med 
epidermis, nästan upprätta, något afsmalnande inåt, försedda med starka, nästan raka 
och framåtriktade ytterlister samt små, något krökta innanlister. 
1 Namnet förekommer ej i Index Kewensis. 
