KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2. 105 
från den undre endast genom understa raden af svampparenchymet. Med aftagande 
storlek aflägsna de sig mer och mer från öfre ytan, så att de minsta, som endast 
beledsagas af en hårdbastcell, ligga närmare den undre bladytan och under andra 
eller tredje raden at svampparenchymet och dess kärl ansluta sig till dettas celler. 
Tetraeera Assa DC. 
Blad tämligen små, tunna och läderartade. 
Epidermis storcellig, något högre på öfre ytan, som saknar klyföppningar, med 
tämligen tunn yttervägg och ännu tunnare innan- samt mellanväggar. Dess celler, 
sedda från ytan, stora och ungefär af samma storlek på båda bladytorna, med i följd 
af de buktiga mellanväggarne oregelbunden omkrets. Klyföppningar glesa, på ytsnitt 
ganska stora, bredt ovala, utan biceller; deras slutceller i tvärsnitt små, ovala, liggande 
i jämnhöjd med öfverhudens yta och i snedt vertikal ställning utmed närmaste epi- 
dermisceller, hvilka skjuta in under samt betäcka deras undre ändar, försedda med 
små, raka, syllika och uppåtriktade ytterlister, saknande innanlister. 
Palissadparenchymet, som är storcelligt, men utgör ungefär '/.—"/:; af mesophyl- 
lets höjd, består af en enkel rad stundom septerade celler, hvilkas höjd är 10—12 
gånger större än bredden och som ej äro regelbundet cylindriska, utan på somliga 
ställen insnörda, på andra utvidgade. Detta senare är alltid förhållandet med de 
öfre ändarne, hvarigenom cellerna i tvärsnitt omedelbart under öfre epidermis stå tätt 
tillsammans och äro mer eller mindre polygonala, men längre ned runda och åtskilda 
af smärre mellanrum. Oaktadt epidermiscellernas stora yta kan hvarje sådan cell 
täcka endast 5—38 palissadeeller. I denna väfnad uppträda stora, ovala och tunn- 
väggiga rafidsäckar, som än stå upprätta, än äro sträckta i snedt horisontal riktning. 
Svampparenchymet har ungefär 6 eller i närheten af de större kärlknippena 
ända till 8—9 cellers höjd och är mycket lakunöst. Dess celler äro på tvärsnitt täm- 
ligen stora, och någon märkbar minskning i deras storlek mot undre bladytan äger 
ej rum, hvarjämte de äro öfvervägande anordnade i vertikala rader och till formen 
mer eller mindre isodiametriska eller sträckta i horisontal riktning och ofta försedda 
med utbuktningar, hvarigenom de få en mycket oregelbunden form. Luftkam- 
rarne äro på tvärsnitt än mycket höga och smala, sträckande sig från palissadväf- 
nadens undre gräns ned till undre epidermis och därvid ofta genom horisontala cell- 
rader afdelade i mindre rum, än skilda från palissadväfnaden eller undre epidermis 
eller bådadera genom en eller tvänne horisontala cellrader. På ytsnitt äro cellerna i 
öfversta laget ofta runda och hafva i så fall betydligt större diameter än palissad- 
cellerna eller mer eller mindre aflånga och försedda med en eller annan utbuktning, 
i synnerhet i närheten af kärlknippena, dock utan att därigenom någon nätlik 
anordning af cellerna kommer till stånd. Luftrummen i detta cell-lag äro därför van- 
ligen endast smärre mellanrum emellan cellerna. I samma cell-lag finnas likaledes 
tunnväggiga rafidsäckar, som äro tämligen långa med afrundade ändar och på tvär- 
snitt genom bladet runda. GCellerna i de mellan detta och det understa laget befint- 
liga lagen bilda till formen en öfvergång emellan den skiflika och den båglika typen 
E. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 39. N:o 2. - ve 
