INGA ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
delning, blifva betydligt lägre och på samma gång ej så regelbundet anordnade i 
vertikala rader, enär cellernas längdaxel sällan står regelbundet vertikalt mot blad- 
ytan. I sådana lag blifva luftrummen vanligen vidare. Cellernas höjd i de olika 
lagen aftager merändels tämligen regelbundet mot bladets undre sida. De äro van- 
ligen högst och smalast i det öfversta laget, stå tätare tillsammans och äro ej sällan 
septerade, XIV, 11, samt 1 tvärsnitt runda, XIV, 15. Hvarje öfre epidermiscell kan, 
allt efter sin olika storlek, täcka 5—14 sådana celler, och dessas höjd är 5—7 gånger 
större än bredden. TI andra, XIV, 16, och tredje laget, XIV, 17, från öfre ytan räk- 
nadt, blifva cellerna på utsnitt allt större, liksom äfven luftrummen emellan dem. 
Störst äro såväl luftrummen som cellerna på ytsnitt i de mellersta lagen, XV, 3, men 
minskas bådadera i de tre understa, XV, 2 (det 3:dje), XV, 1 (det 2:dra), XIV, 18 
(det 1:sta, räknadt från undre epidermis). Cellerna i alla de lag, i hvilka större 
intercellularrum förekomma, äro kransvis grupperade kring dessa samt 1 tvärsnitt 
runda eller ovala. Sällan få de i följd af någon mindre utbuktning en mera oregel- 
bunden omkrets eller kunna de något afsmalna mot ena ändan. De inom denna fa- 
milj ej ovanliga lysigena sekretbehållarne, hvilkas innehåll enligt SOLEREDER (a. st. 
pag. 286) är ett brunt harts, förekomma äfven 1 mesophyllet hos denna art, XIV, 15, 
och uppträda i närheten af såväl öfre som undre epidermis. 
Kärlknippena. Till och med de största, från medelnerven utgående kärlknip- 
pena äro ej fullständigt genomgående, men alla, med undantag af de minsta, om- 
gifvas mer eller mindre fullständigt af hårdbast. De minsta kärlknippena ligga under 
3:dje eller 4:de cell-laget och befinna sig på ungefär samma afstånd från båda 
bladytorna. 
C. Wallichii Planch. öfverensstämmer väsentligt med föreg. Dock äro bladen 
tunnare, bestå endast af 5—6 horisontala mesophyllrader, af hvilka de 2-—3 öfversta 
äro tätare hopstående. 
Antiaris toxicaria Lesch.? 
(Taf. XV, figg. 13—19, XVI, figg. 1—3.) 
Det är med någon tvekan här i fråga varande växt identifierats med den an- 
gifna arten, hufvudsakligen af den anledning, att den af RICHTER (a. s. Taf. IIT, 
Fig. 1) lämnade afbildningen af bladen hos Antiaris toxicaria ingalunda öfverens- 
stämmer med den här meddelade, XV, 13. Den förra företer bilden af ett dorsi- 
ventralt blad, den senare af ett blad med nästan homogent palissadlikt mesophyll. 
Det är dock anledning att förmoda, att den bristande öfverensstämmelsen emellan 
dessa afbildningar härleder sig från felaktighet i RICHTERS teckning, ty denne för- 
fattare uppgifver själf (a. s. sid. 130), att denna arts mesophyll står på öfvergången 
till det centriska, och åtskilliga af de karaktärer, som denne författare uppgifver ut- 
märka A. toxicaria, såsom förekomsten af cystolith-hår och slemceller i epidermis, 
närvaron af garfsyreceller i palissadparenchymet och i den kärlknippena omslutande 
grundväfnaden liksom äfven af oledade mjölkkärl i förening med kärlknippena, åter- 
finnas äfven hos den växt, hvars blad ligga till grund för föreliggande beskrifning. 
Blad små, tunna, men fasta, läderartade. 
