KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 113 
Hpidermis med tjock yttervägg samt tunna innan- och mellanväggar på båda 
ytorna, dess celler på öfre bladytan såväl till höjd som bredd betydligt större än 
på den undre, XV, 13, och genom tangentiala väggar ofta oregelbundet delade, sedda 
från ytan, XV, 14, mycket större än de undre, XVI, 3, samt polygonala. På öfre 
sidan förekomma 1 epidermis talrika slemceeller och på den undre stora, encelliga, 
småknottriga trichom, s. k. cystolith-hår. Klyföppningar endast på undre ytan och 
där glesa, sedda från ytan stora, ovala XVI, 3. Slutceeller, XV, 19, liggande i jämn- 
höjd med eller något höjda öfver epidermis, tämligen tjockväggiga, breda utåt och 
inåt afsmalnande samt utdragna 1 en lång, rak spets, försedda med korta, tjocka, 
uppåtriktade ytterlister och en tämligen stor triangulär hålighet. 
Mesophyllet, som är ovanligt småcelligt och mycket kompakt, så att större 
intercellularrum saknas, utgöres af fyra, XV, 13, eller i den tunnare delen af bladet 
endast tre horisontala cellrader, hvilkas höga, smala, palissadlika, ej sällan en eller 
flera gånger septerade celler tillika ofta äro mycket regelbundet anordnade i vertikala 
rader. I grannskapet af de större kärlknippena rubbas mer eller mindre denna rad- 
visa anordning, hvilket äfven blir förhållandet, då cellerna i följd af en lifligare tvär- 
delning blifvit nästan isodiametriska, såsom ofta inträffar i de tvänne understa cell- 
raderna. dCellerna i de bägge öfre raderna äro i regeln högre än i de undre och 
deras höjd ungefär sex gånger större än bredden. På ytsnitt i synnerhet genom 
öfversta raden, XV, 16, äro cellerna runda eller något polygonala och så små, att 
hvarje öfre epidermiscell allt efter sin mycket växlande storlek täcker 35—380 palis- 
sadceller. Tillika befinnas cellerna i detta lag vara af tvänne slag, nämligen dels 
smalare, på kloroplaster rika dels större, på kornigt innehåll fattiga, men med ett 
brunt innehåll fyllda celler. Äfven i de öfriga raderna finnas dylika garfsyreceller, 
som också åtfölja kärlknippena, XVI, I, a, a, och i så fall äro långsträckta och från 
dem utgå i mesophyllet, XV, 15. På ytsnitt genom näst öfre raden af mesophyllet, 
XVI, 2, äro cellerna äfven runda, men mer åtskilda af luftrum, hvilket ännu mer är 
förhållandet med cellerna i de båda understa raderna, XV, 17. Anmärkningsvärd är 
dessutom förekomsten i dessa cell-lag af grupper af tjockväggiga, starkt ljusbrytande 
och till formen mycket oregelbundna celler, som gränsa till epidermis, XV, 18, och 
hvilkas väggar förmodligen äro inkrusterade af kiselsyra. 
Kärlknippena. De större af dem äro genomgående, XV, 13, men sakna hård- 
bast, i hvars ställe de omgifvas af långsträckta och i rader anordnade grundväfnads- 
celler, XVI, 1. De åtföljas förutom af de förut omnämnda garfsyrecellerna äfven af 
oledade förgrenade mjölkkärl, XVI, 1, b, b. De minsta kärlknippena befinna sig under 
andra mesophyllraden och äro reducerade till ett eller annat spiralkärl, som omedel- 
bart ansluter sig till palissadcellerna, XVI, 2. 
Artocarpus Frestessii? 
(Taf. XV, figg. 5—12.) 
I den författaren tillgängliga litteraturen har detta namn ej kunnat återfinnas. 
På gjord förfrågan har Professor TREUB meddelat, att i botaniska trädgården i Bui- 
E. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 39. N:o 2. d 15 
