118 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
svårligen tillöra någon art af nämnda släkte. Ur anatomisk synpunkt tyckas de sna- 
rare tillhöra någon Sterculiacé, möjligen af sl. Pterospermum, i det de något erinra 
om bladen af Pt. acerifolium, t. ex. med hänsyn till trichomens beskaffenhet, den 
undre bladytans ojämnhet jämte klyföppningarnes förekomst på små upphöjningar, 
närvaron af sekretgångar, kärlknippenas förhållanden m. m. Då emellertid den växt, 
till hvilken bladen höra, ej kunnat identifieras med någon art af ifrågavarande släkte, 
har det namn, under hvilket bladen kommit mig tillhanda, ansetts böra bibehållas. 
Pterospermum diversifolium Blume, 
Blad mycket stora, på undre sidan rikligt nätådriga, tunna, men i följd af den 
täta hårbeklädnaden på undre ytan skenbart tämligen tjocka, något läderartade. 
Epidermis småcellig, med på öfre sidan tjock yttervägg och därstädes utan 
klyföppningar. Öfre epidermisceller på tvärsnitt nästan kvadratiska, plattade, med 
tjocka mellanväggar, på ytsnitt polygonala med undantag af enstaka celler, som äro 
runda och fyllda af hvar sin kristallkonkretion. Den undre bladytan, som helt och 
hållet täckes af mycket talrika trichom, som utgöras af ett undre kort och mång- 
celligt skaft, som i spetsen uppbär talrika, långa, tjockväggiga, encelliga och krusiga 
hår och som sitter midt öfver de genomgående kärlknippena, är på tvärsnitt ganska 
ojämn i anledning dels af de talrika smånerverna dels af själfva öfverhudens beskaf- 
fenhet. Denna befinnes nämligen på tvärsnitt bestå af små grupper hvälfda tunn- 
väggiga, af ett brunt innehåll fyllda celler och inskjutna mellan dessa grupper mindre, 
plattade samt mera tjockväggiga celler. På ytsnitt befinnas de senare grupperna ut- 
göras af klyföppningar, hvilka äro utomordentligt talrika, så att emellan dem endast 
finnas enstaka små, på ytsnitt aflånga celler. Hvarje klyföppning omgifves af tvänne 
med springan parallela biceller. I anseende till den täta hårbeklädnaden, som knap- 
past låter sig fullständigt afskrapas, är det förenadt med stora svårigheter. att med 
säkerhet utröna klyföppningarnes byggnad. Själfva slutcellerna äro i tvärsnitt ovan- 
ligt små, ligga i jämnhöjd med bicellerna, med hvilka de äro parallela, och tyckas 
vara triangulära med nedåtriktad spets samt försedda med rakt framåt riktade 
ytterlister. 
Mesophyllet, som vanligen har 4 cellers höjd, är alltigenom palissadlikt. Cellerna 
i den öfversta raden stå tätt tillsammans och äro högst, så att denna rad är föga 
lägre än alla de öfriga cellraderna tillsammans. Cellerna i denna rad äro regelbundet 
cylindriska och lodrätt ställda, oftast septerade, och deras höjd merendels 15—12 
gånger större än bredden, men deras på ytsnitt runda omkrets i följd af epidermis- 
cellernas ringa storlek endast 2—3 gånger mindre än den af en sådan cell. I de 
trenne öfriga lagen aftaga cellerna merändels i höjd mot den undre sidan och deras 
anordning på tvärsnittet i vertikala rader blifver ofta mer eller mindre rubbad däri- 
genom att cellerna ej sällan äro krökta, så att luftrum uppstå mellan raderna. 
Smärre luftrum bildas äfven i följd af att cellerna ömsom vidga sig och afsmalna. 
På ytsnitt äro cellerna runda eller något aflånga och ej sällan kantiga, och själfva 
