KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:o 2. 123 
dragna 1 horisontal riktning och därvid ofta något bågformigt krökta. Denna form 
på ytsnitt bibehålla cellerna till och med i det närmast till palissadväfnaden i undre 
bladytan gränsande laget, IIT, 13. Cellerna i undre ytans palissadparenchym, III, 8, 
äro vanligen mer än dubbelt lägre än i den öfre och i förhållande till sin höjd mycket 
vidare än i denna, så att höjden knappt är mer än dubbelt större än bredden. På 
ytsnitt, IIT, 12, hafva de en rund omkrets och äro skilda genom större eller mindre 
luftrum. Kristallkonkretioner äro ej sällsynta i de inre cell-lagen, företrädesvis när- 
mare den undre bladytan. 
Kärlknippena äro inbäddade och på undre sidan försedda med hårdbast. Endast 
de minsta sakna sådan beläggning; dessa befinna sig närmare den öfre bladytan och 
äro endast genom 1—2 cellrader skilda från palissadparenchymet. 
Hopea ERE Miq. 
(Taf. XVII, figg. 2—15). 
Blad medelstora, tunna, men fasta och läderartade. 
Epidermis utan klyföppningar på öfre sidan, ganska småcellig och med ej syn- 
nerligen tjock yttervägg på båda bladytorna, XVII, 2,3. Öfre epidermisceller i tvär- 
snitt mycket höga, nära 3 gånger högre och nästan dubbelt bredare än de undre, 
kvadratiska eller mer höga än vida, sedda från ytan polygonala och med tjocka mellan- 
väggar, XVII, 4. Undre epidermisceller i tvärsnitt rektangulära, sedda från ytan, 
XVII, 10, märkbart mindre än de öfre, men likaledes försedda med tjocka mellan- 
väggar. I undre bladytan framträda, insänkta i bladet, flercelliga glandler, XVII, 11. 
Klyföppningar föga talrika, sedda från ytan, XVII, 10, ovala, omgifna af en krans 
smala biceller. Slutcellerna mycket små, liggande i jämnhöjd med epidermis, XVII, 15, 
men lägre än dess celler, försedda med korta, raka, framåtriktade ytterlister och en 
svag antydan till innanlister, mycket tjockväggiga samt med liten, tvärställd hålighet. 
Palissadparenchymet. Mesophyllet ganska småcelligt. I den tunnare delen at 
bladskifvan, XVII, 3, i hvilken mesophyllet i sin helhet endast har 5 cellers höjd, är 
detta mer eller mindre palissadlikt, ehuru cellerna i de båda öfversta raderna genom 
större höjd och frånvaro af luftrum märkbart skilja sig från cellerna i de tre undre 
och utgöra den egentliga palissadväfnaden. Men äfven cellerna i de undre lagen äro 
anordnade i någorlunda regelbundna vertikala rader och tämligen höga, i hvilka hän- 
seenden de komma palissadecellerna nära. I de tjockare partierna af bladskifvan, så- 
som i närheten af de sekundära nerverna och närmare in emot bladets medelnerv, 
har mesophyllet ända till 8 cellers höjd och cellerna i de 2—3 öfversta raderna skilja 
sig från de öfriga genom sin mer palissadlika form, ehuru någon skarp gräns emellan 
palissad- och svampparenchym ej häller därstädes förefinnes, XVII, 2. Då palissad- 
väfnaden i den tjockare delen af bladet utgöres af tre cellrader, upptager den hälften, 
men, om den består af tvänne, endast en tredjedel af hela mesophyllets höjd. I den 
tunnare delen af bladet upptager palissadparenehymet däremot mer än hälften 
af mesophyllets höjd. I den öfversta raden stå cellerna på ytsnitt, XVII, 5, mycket 
tätt tillsammans, äro polygonala och mycket små, så att 4—5 sådana celler täckas af 
en epidermiscell. I den undre, XVI, 6, eller, då palissadväfnaden består af tre rader, 
