124 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
de båda undre raderna äro cellerna i tvärsnitt större, men likaledes polygonala och 
tätt hopstående, med luftrum endast på enstaka ställen. 
Svampparenchymet. I bladets tunnare partier, XVII, 3, likna cellerna i denna 
väfnad dem i palissadparenchymet, i det de äro upprättstående, tämligen höga och 
hafva benägenhet till anordning i vertikala rader, men skilja sig från palissadeellerna 
därigenom, att de äro lägre, ej så regelbundet cylindriska och mer åtskilda af luft- 
rum. I bladets tjockare partier har svampparenchymet en större mäktighet, XVII, 2, 
och dess celler äro på tvärsnitt än runda än aflånga och sträckta 1 horisontal eller 
snedt vertikal riktning än nästan palissadlika, hvarjämte de ej äro anordnade i regel- 
bundna, vare sig horisontala eller vertikala rader. Sedda från ytan, XVII, 7, 8, äro 
cellerna i de mellersta och den näst undre raden aflånga, ofta något krökta och 
sakna utskott, hvarjämte luftrummen emellan dem äro ganska små. I det understa 
laget, XVII, 9, äro cellerna, sedda från ytan, mindre och mera rundade samt tätare 
förenade, så att knappast andra mellanrum än andhålorna förefinnas. I denna väfnad 
äro kristallkonkretioner ej sällsynta. De förekomma i stora, runda celler och upp- 
träda med en viss regelbundenhet i det subepidermoidala cell-laget, XVII, 13. 
Kärlknippena. De största bland de ej i nerver inneslutna kärlknippena äro 
genomgående, men alla de öfriga inbäddade i mesophyllet. Alla äro åtföljda af 
hårdbast. De minsta ligga under andra radens palissadeeller. 
Sekretbehållare. I de större kärlknippena finnas de för Dipterocarpeerna karak- 
teristiska hartsgångarne. Dessutom finnas äfven sekretförande, af ett brungult ämne 
fyllda celler, som än åtfölja kärlknippena, XVII, 14, än uppträda isolerade i meso- 
phyllet, XVII, 2. Stundom uppträda de i grupper omedelbart innanför epidermis i 
bladets undre sida, XVII, 12. 
Bladen af denna växt bilda en öfvergång mellan dorsiventrala blad med rund- 
celliot svampparenchym och dorsala eller bilaterala blad. 
Anacardium oecidentale L. 
Blad tämligen stora och tjocka, läderartade, glatta och glänsande. 
Epidermis tämligen småcellig och försedd med tjock yttervägg och tjocka, vågiga 
samt porösa mellanväggar på båda bladytorna, utan klyföppningar på den öfre. Öfre 
ytans öfverhudsceller i tvärsnitt ungefär lika höga som den undres, men något bredare, 
på ytsnitt äfvenledes små, med rundadt kvadratisk, i följd af de vågiga mellan väggarne 
något oregelbunden omkrets; de undre öfverhudscellerna, sedda från ytan, längre och 
smalare samt med ännu mer oregelbunden omkrets. Klyföppningar ganska talrika, 
stora och sedda från ytan mer utsträckta i bredd än i längd. Sluteeller fyllda med 
ett brunt innehåll, stående i jämnhöjd med epidermis, i tvärsnitt rundade, tjock- 
väggiga, med liten, tvärställd hålighet och korta framåtriktade, raka ytterlister, utan 
innanlister. 
Mesophyllet, som är tämligen storcelligt, tjockväggigt och rikt på kloroplaster, 
har ungefär 7—38 cellers höjd och är anordnadt i på tvärsnitt genom bladet tämligen 
regelbundet horisontala och vanligen äfven vertikala rader. De båda öfversta raderna, 
