128 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
ligen en mer eller mindre oregelbunden form. Luftrummen, af hvilka några sträcka 
sig upp till palissadväfnaden, andra ned till undre epidermis, variera ansenligt till 
storleken och bilda på bladets tvärsnitt ej en enkel rad, utan äro vanligen anordnade 
i tvänne etager, hvilka genom smärre mellanrum i det dem åtskiljande horisontala 
laget stå i förbindelse med hvarandra... I de understa lagen af denna väfnad upp- 
träda runda sekretceller, dock sparsammare än 1 palissadparenchymet, och sträcka sig 
äfvenledes ut till epidermis. 
Bladen af denna växt torde rätteligen böra uppfattas såsom utgörande en mera 
ovanlig mellanform mellan dorsiventrala och dorsala blad. 
Kärlknippena. Med undantag af de minsta, som antingen alldeles sakna hård- 
bast eller endast åtföljas af enstaka hårdbastceller, omgifvas kärlknippena mer eller 
mindre fullständigt af sådan väfnad. De största, som äro genomgående, hafva en 
fullständig hårdbastbeläggning, hvilket äfven är förhållandet med sådana större strän- 
gar, som genom ett oförändradt mesophyll-lag äro skilda såväl från den öfre som 
undre epidermis. De dessa 1 storlek närmast kommande kärlknippena täckas på 
hvarje sida af ett knippe hårdbastceller. De minsta strängarne ligga omedelbart un- 
der palissadväfnaden och deras tracheala element lägga sig intill såväl palissadeellerna 
som svampparenchymets celler. Från de större kärlknippenas hårdbast utgå i svamp- 
parenchymets mellersta, mest lakunösa lag sklereider, mot hvilka cellerna i dessa lag 
stödja sig. I den kärlknippena närmast omgifvande grundväfnadens celler uppträda 
enkla kristaller, men kristallkonkretioner tyckas helt och hållet saknas i mesophyl- 
let hos denna växt. 
Artabotrys Blumei Hook. fil. & Thoms. 
Blad tämligen små och tjocka, läderartade glänsande. 
Epidermis storcellig och med tjock yttervägg och likaledes tämligen tjocka 
mellan väggar, utan klyföppningar på öfre bladytan; dess celler på tvärsnitt unge- 
fär lika stora, de öfre ej sällan delade genom en tangential vägg. Äfven sedda 
från ytan äro cellerna på båda sidor ungefär lika stora och hafva undulerade mellan- 
väggar samt randporer; men mellanväggarnes ojämnhet sträcker sig ej genom hela 
deras höjd, utan de blifva inåt raka, så att båda sidornas epidermisceller äro, sedda 
från insidan, polygonala. Klyföppningar glesa, smalt ovala, åtföljda af ett eller 
tvänne par med springan parallela biceller, som jämte slutcellerna äro fyllda med 
ett brunt innehåll och hafva bruna membraner. Slutceller upprättstående, i tvärsnitt 
ovala, något insänkta och såväl på sin yttre som inre sida delvis omslutna af hvar 
sin bicell, inåt afsmalnande i en smal spets och försedda med korta, uppåt riktade 
ytterlister ; deras hålighet oval, sträckt i själfva cellens längdriktning. 
Mesophyllet, som är storcelligt och tjockväggigt, har vanligen 7, någon gång 
8—9 cellers höjd, är mindre lakunöst och har i ännu högre grad karaktären af palis- 
sadparenchym än mesophyllet hos den nyss beskrifna Anona muricata. Ej sällan 
förekommer på tvärsnitt genom bladet en anordning af cellerna i mer och mindre 
regelbundet vertikala rader ända från öfre epidermis ned till den undre, men vanli- 
