KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2. 135 
öfre sidan 1i tvärsnitt rektangulära eller kvadratiska, mer än dubbelt högre än de 
undre, och sedda från ytan likformigt polygonala, men mycket olikstora och med 
tjocka, raka mellanväggar. Några af dessa celler äro förvandlade till slemeeller, som 
äro mycket större än de öfriga och tränga djupt ner i mesophyllet och endast med 
ett litet väggparti höja sig upp i jämnhöjd med öfverhudens yttre yta. Kring detta 
väggparti äro öfverhudscellerna rosettformigt anordnade och på samma gång förlängda 
i radiens riktning. Öfver och på ömse sidor om de större kärlknippena förstärkes 
öfre epidermis med ett af 1—2—3 cell-lag bestående hypoderma, hvars celler på yt- 
snitt äro mycket större än epidermiscellerna och hafva i följd af de svagt vågiga, 
tjocka mellanväggarne en oregelbunden omkrets. De undre epidermiscellerna, sedda 
från ytan, ganska regelbundet polygonala, men mindre än de öfre och liksom dessa 
försedda med tjocka mellanväggar. Klyföppningar sparsamma och i följd af slutcel- 
lernas litenhet ganska svåra att upptäcka äfven på ytsnitt, teende sig som en smal 
springa, begränsad på hvardera sidan af en tjock rand, hvilka båda ränder äro ytter- 
väggarne af de båda slutceellerna. Vanligen äro de klyföppningen närmast omgifvande 
epidermiscellerna mer eller mindre regelbundet anordnade till en rosett kring den- 
samma. HNluteellerna mycket små, liggande i jämnhöjd med yttre ytan af epidermis, 
men betydligt lägre än dess celler, i tvärsnitt triangulära med inåtvänd spets och de 
själfva springan begränsande båda väggarne raka, försedda med nästan omärkliga 
ytterlister. 
Palissadparenchymet. I viss mån kunde bladen af denna växt betraktas såsom 
en mellanform emellan dorsiventrala och isolaterala blad, nämligen den form af sådana 
blad, som sakna klyföppningar på öfre ytan och hvilkas svampparenchym öfverensstäm- 
mer med det i dorsiventrala blad (F. ArzEscHouG II, pag. 12). Å andra sidan bilda de 
äfven en öfvergång till de dorsala bladen, enär hela mesophyllet ej sällan visar benägen- 
het att blifva nästan palissadlikt. Hela mesophyllet är tämligen småcelligt och dess cel- 
ler utmärka sig genom ett mer eller mindre brunaktigt innehåll (åtminstone på sprit- 
material). Palissadväfnaden i öfre sidan upptager !/s eller till och med öfver !/2» af 
mesophyllets höjd och består af en enkel rad ofta septerade, höga och smala, cy- 
lindriska eller nedåt afsmalnande celler, hvilkas höjd är ungefär 10 gånger större än 
bredden. Under de stora epidermoidala slemcellerna äro de likväl mycket lägre. På 
ömse sidor om de större kärlknippena, som på öfre sidan täckas af ett hypoderma, 
böjer sig på tvärsnitt denna väfnad bågformigt nedåt och lägger sig intill dessas 
" hårdbast och hypodermat. På ytsnitt befinnas palissadecellerna tätt hopstående, åt- 
minstone med sina öfversta ändar, polygonala eller nästan runda och hafva en så 
liten omkrets, att hvarje epidermiscell kan täcka 5—12 sådana celler. Mellan de egent- 
liga palissadcellerna förekomma tämligen allmänt andra celler, som hafva samma höjd, 
men äro märkbart vidare, sakna kloroplaster och hafva ett vattenklart, finkornigt 
nnehåll. BLENK (a. st. pag. 297) har uppfattat dessa celler som slemceller, ett an- 
tagande, som förefaller mycket sannolikt. 
Svampparenchymet är tämligen småcelligt och i allmänhet föga lakunöst. I när- 
heten af de större kärlknippena, hvarest bladskifvan är tjockast, kan det, när den 
understa, något palissadlika cellraden medräknas, hafva ända till 8 cellers höjd, under 
