KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 151 
däraf, att luftrummen emellan dem äro små. WSedda från ytan äro cellerna i synner- 
het i de förra raderna korta, breda och skiflika. I de därpå följande lagen äro cel- 
lerna på ytsnitt längre, smalare, bågformiga och bilda ett grofmaskigt nätverk, hvars 
maskor än ligga midt öfver hvarandra än korsa hvarandra. OCellerna i det understa, 
stundom äfven i det näst understa laget äro mera sällan skiflika, utan merändels båg- 
lika, ehuru på ytsnitt kortare och bredare, hvarigenom luftrummen blifva mindre 
än i de mellersta. I följd af denna cellernas form i den väfnad, som motsvarar 
svampparenchymet i dorsiventrala blad, blifver denna väfnad på tvärsnitt mycket 
lakunös, och luftrummen äro än höga och smala än låga och breda, med nästan 
rund omkrets. I förra fallet kunna luftkamrarne sträcka sig från undre sidan af 
andra cellraden ända ned till undre epidermis, hvarvid luftkamrarne äro skilda från 
hvarandra genom enkla, vertikala cellrader. I det understa cell-laget finnas talrika 
kristallsäckar, hvilka liksom kristallkonkretionerna äro betydligt mindre än de i hypo- 
dermat befintliga. 
Kärlknippena sakna hårdbast och äro alla inbäddade. I hvarje kärlknippes öfre 
sida finnes den för Araliacéerna karakteristiska sekretgången. De minsta kärlknip- 
pena, som dock bestå af ett större antal element, ligga under den tredje mesophyll- 
raden. 
Codixzum sp. 
Hos denna art, som förmodligen är C. variegatum (L) Bl., finnas tvänne olika 
former af blad, nämligen dels sådana, som äro mycket stora, lansettlika och sakna 
bihang, dels mycket kortare, trubbiga, smalt aflånga och vridna blad, från hvilkas 
medelnerv på undre sidan något nedanför spetsen utgår en trådlik förlängning, som 
slutar med en lansettlik, långspetsad, skedformig och bladlik bildning. Båda blad- 
formerna hafva samma anatomiska byggnad. Den här meddelade beskrifningen afser 
uteslutande den nedre bladdelen, som tydligen förrättar bladets hufvudsakligaste funk- 
tioner. Denna del af bladet är mycket tjock och gör intrycket af att hafva varit 
succulent, ehuru den vanligen uppgifves vara läderartad. 
Epidermis storcellig i synnerhet på öfre ytan, som saknar klyföppningar och 
hvars celler vanligen äro betydligt högre än på den undre; ytterväggen på båda 
sidor ganska tjock. Öfverhudscellerna, sedda från ytan, i anledning af de något buk- 
tiga mellanväggarne med oregelbunden omkrets, försedda med randporer. Klyföpp- 
ningar glesa, sedda från ytan stora, bredt ovala och omgifna af tvänne med springan 
parallela biceller. Deras slutceller liggande i samma plan som epidermiscellerna och 
i något snedt vertikal riktning utmed bicellerna, hvilka sträcka sig något under dem, 
tämligen tjockväggiga och med smal, horisontal hålighet samt korta, smala, spetsiga 
och rakt framåt riktade ytterlister, som utåt begränsa den stora, 1 tvärsnitt triangu- 
lära förgården. Slutcellernas undre ändar breda, rundade, utan innanlister. På ytsnitt 
framträda äfven klyföppningar, som sedda från insidan af epidermis yta skilja sig 
från de vanliga genom nästan rund omkrets och slutcellernas smalt ovala, ej spring- 
formiga hålighet och som möjligen torde vara vattenklyföppningar. 
