152 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
Mesophyllet är föga differentieradt och utbildadt till ett svampparenchym med 
undantag af den öfversta eller stundom de båda öfversta cellraderna, hvilkas celler 
hafva någon, om ock svag benägenhet att antaga form af palissadeeller. Hela denna 
väfnad är storcellig, tunnväggig, mycket vattenrik samt mycket fattig på kloroplaster 
och följaktligen så genomskinlig, att tunna mikrotompreparat, äfven efter behandling 
med hematoxylin, endast med svårighet kunna tydligt iakttagas. På tvärsnitt har 
den vanligen nio, men i de tjockaste delarne af bladet ända till femton cellers höjd. 
Cellerna i öfversta raden stå visserligen med sina öfversta ändar tätt tillsammans, 
så att de på ytsnitt äro polygonala eller ej sällan fyrkantiga samt på tvärsnitt 
något sträckta i vertikal riktning, men deras höjd är endast obetydligt större än 
bredden, som vanligen är så stor, att hvarje epidermiscell täcker endast 2—4 sådana 
celler. Också upptager denna cellrad endast '/.—'/s af mesophyllets höjd. Äfven 
cellerna i den närmast undre raden, hvilka på tvärsnitt genom bladet vanligen äro 
runda eller rundadt aflånga, kunna blifva något palissadlika. Sedda från ytan 
äro de mer åtskilda af mellanrum än cellerna 1 öfversta raden samt runda eller af- 
långa, stundom något utbuktade. I de därpå följande lagen blifva cellerna på ytsnitt 
mer och mer skiflika, få längre utskott och blifva nätlikt anordnade kring allt större 
maskor. Äfven i det understa förråda cellerna, ehuru de äro bredare och maskorna 
följaktligen mindre, benägenhet att blifva skiflika och nätlikt anordnade. Någon 
regelbunden anordning af cellerna i vare sig horisontala eller vertikala rader gör sig 
knappt märkbar på tvärsnitt, och cellerna äro rundade eller aflånga och då vanligen 
sträckta i horisontal riktning, sällan försedda med en eller annan utbuktning. Större 
och mindre, till omkretsen mycket oregelbundna luftkamrar finnas i denna väfnad 
och talrika kristallkonkretioner förekomma äfven i de öfversta cell-lagen. 
Kärlknippena äro alla inbäddade; de minsta, till några få tracheala element re- 
ducerade ligga på ungefär lika afstånd från båda sidornas epidermis. <Greniga 
mjölksaftkärl jämte tjockväggiga hårdbastceller, hvilkas väggar, liksom hos många 
andra Euphorbiacéer, utmärka sig genom sin tydligt lamellösa beskaffenhet, åtfölja 
de större kärlknippena och utträda antingen tillsammans eller hvar för sig i meso- 
phyllet ända ut till insidan af epidermis. 
Jaequinia Sp. 
Undersökningsmaterialet härstammar från Ecuador och är insamladt af rn 
Blad små, tjocka och saftiga. 
Epidermis tämligen småcellig, med i synnerhet på öfre bladytan tjock yttervägg, 
utan klyföppningar på öfre sidan; dess celler på ytsnitt vanligen polygonala och 
ungefär lika stora på båda sidorna. Klyföppningar ej synnerligen talrika och sedda 
från ytan nästan runda samt omgifna af ända till sex i krets anordnade celler. Slut- 
celler stora och tjockväggiga, i tvärsnitt aflånga, snedt vertikalt ställda, utåt diver- 
gerande, med liten, snedt tvärställd hålighet, utan innanlister, liggande i jämnhöjd 
med öfverhudens yttre yta, men lägre än dennas celler och försedda med korta, tjocka 
samt i en inåtböjd, tunn och syllik spets utdragna ytterlister, som höja sig upp öfver 
