KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:o 2. 153 
epidermis och bilda, sedda från ytan, en tjock, ringformig vall kring själfva öpp- 
ningen. 
Epidermis på undre bladytan betäckes af ett tätt filtludd, som utgöres af egen- 
domliga, starkt förgrenade trichom, hvilkas fotcell står i jämnhöjd med de öfriga 
epidermiscellerna och som bestå af en eller flera cylindriska, höga och i en enkel 
rad anordnade celler, af hvilka åtminstone den nedersta är tjockväggig och som bilda 
ett skaft, hvilket upptill förgrenar sig i talrika, upprepadt dichotomiskt grenade ar- 
mar. Alla dessa grenar utgöras af enkla cellrader, hvilkas celler likaledes äro mer 
eller mindre cylindriska, men tämligen tunnväggiga. De erinra om de af Sonzr- 
REDER (a. st. pag. 575, fig. 116 C.) hos Jacquinia axillaris Jacq. beskrifna och 
afbildade håren, men äro ännu mer förgrenade och deras celler högre samt mer cylin- 
driska än hos denna art. Dessutom förefinnas på båda bladytorna, insänkta i hålig- 
heter, glandler, hvilka hafva likhet med dem hos Aegiceras majus befintliga (F. 
ARESCHOUG, II, pag. 57. Tab. IV, 30). Själfva glandlerna, som utgå från en bred, 
något plattad och tjockväggig bottencell, äro på undre sidan af bladet runda och 
sitta i fördjupningar, som äro betydligt vidare än glandeln och hvilkas kanter ej 
höja sig upp öfver ytan af epidermis, såsom förhållandet är med motsvarande för- 
djupningar på öfre bladytan, hvilka därstädes bilda vårtlika, med en trång öppning 
i spetsen försedda och redan under lupen skönjbara upphöjningar. Häåligheterna äro 
tillika på denna sida smalare och djupare, nästan kanalformiga samt glandlerna sma- 
lare och aflånga. Sedda från ytan te sig därför dessa kaviteter i öfre bladytan som 
trånga, rundade öppningar. under det de i den undre äro trattlika. Under glandlerna 
finnas, 1 synnerhet i öfre bladytan, ett större antal vattenförande celler samlade, hva- 
dan anledning finnes till den förmodan, att glandlerna äfven hos denna växt kunna 
fungera såsom organ för afsöndring af vatten 1 flytande form. 
Under öfre epidermis finnes en hypodermatisk vattenväfnad, bestående af ett 
eller mera sällan, och då endast på mer begränsade ställen, af två—tre lag (WESQuUE 
I. pag. 253—254). På tvärsnitt äro dess celler vanligen större och märkbart mer 
tunnväggiga än epidermiscellerna. På ytsnitt äro de polygonala, mycket större än 
öfverhudscellerna och utan alla mellanrum. Under hypodermat i bladets öfre yta 
uppträder ett system af hårdbastknippen, som stå i förbindelse med kärlknippenas 
hårdbast och på tvärsnitt bilda ett slags inre, endast här och där af det yttre hypo- 
dermat eller mesophyllet afbrutet hypoderma, som utgöres af 1—3 cell-lag. Sedda 
från ytan äro dessa knippen bandlika och erinra, såsom RADLKOFER (III, pag. 238 
och 241) anmärkt, om hårdbaststrängarne i Lindens stam, 1 det de än förena sig 1 
större stammar, än åter aflägsna sig från hvarandra. VESQuE (a. st. pag. 253 och 
254) har fäst uppmärksamheten på förekomsten af denna väfnad inom ifrågavarande 
släkte. I undre bladytan finnas innanför epidermis endast isolerade, af några få hård- 
bastceeller bestående knippen. 
Mesophyllet, som är ganska storcelligt och vattenrikt, har ungefär 12—13 cellers 
höjd och är en mellanform mellan de homogena och de heterogena bladens. Visser- 
ligen äro cellerna i den öfversta raden palissadlika och stå tätt tillsammans, men de 
utgöra knappast mer än '/.—'"/; af hela mesophyllets höjd, och någon skarp gräns 
EK. Sv. Vet. Akad, Handl. Band 39. N:o 2. S 20 
