KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2. 155 
garden till bakgården ledande genomgången (= "Spaltendurchgang', DE BARY a. st. 
pag. 38). NSlutceller tämligen små, liggande i jämnhöjd med öfre ytan af epidermis, 
men lägre än dess celler och på sin undre sida täckta af hvar sin epidermiscell, som 
utåt starkt afsmalnar, men inåt vidgar sig, i tvärsnitt aflånga och inåt afsmalnande, 
i snedt vertikal ställning liggande utmed närmaste epidermiscell och försedda med 
tjocka, tvärt inåtböjda ytterlister, men utan märkbara innanlister. Deras hålighet 
aflång och snedt vertikal. 
Mesophyllet ganska storcelligt, merändels ej skarpt differentieradt i palissad- 
och svampparenchym och af ungefär 15 cellers höjd. Närmast bladkanten finnes 
visserligen ett väl differentieradt palissadparenchym, som till och med utgöres af 
tvänne cellrader, som dock tyckas hafva uppkommit genom cellernas tvärdelning och 
i hvilka cellernas höjd kan vara 2—3 gånger större än bredden '. Men i hela den 
öfriga delen af bladskifvan äro cellerna i den öfversta raden betydligt lägre samt i 
förhållande till höjden bredare och hafva på ytsnitt en omkrets, som är nästan lika 
stor eller stundom till och med större än epidermiscellernas och som är rund eller 
något oval. hvarjämte de stå tätt tillsammans. Cellerna i den närmast undre raden 
hafva ungefär samma form, men äro ofta något bredare och hafva stundom något 
undulerade mellanväggar, så att de genom små sidoutbuktningar stå i förbindelse 
med hvarandra. Dessa båda cellrader kunna sägas representera palissadväfnaden i 
de typiskt dorsiventrala bladen och utgöra ungefär '/; af mesophyllets höjd. Cellerna 
i dessa båda rader stå ej så regelbundet midt öfver hvarandra som längre ut mot 
kanterna, men hafva ändock troligen uppstått genom tvärdelning 1 en ursprungligen 
enkel cellrad, ehuru delningen inträdt i ett tidigare stadium. Också uppgifver THOU- 
VENIN (a. st. pag. 114), att palissadväfnaden hos Brexia spinosa, som i Hortus 
Kewensis (Fase. I, pag. 337) identifieras med B. madagascariensis, består af ett 
lag, hvars höjd likaledes utgör '/; af hela mesophyllets. Cellerna i näst undre rad 
(den tredje från öfre epidermis) äro på tvärsnitt ovala eller något aflånga, sträckta 
i horisontal riktning och stundom försedda med smärre utbuktningar, som emellertid 
äro talrikare på ytsnitt, på hvilka cellerna förete en tendens att blifva bågformiga 
och nätlikt anordnade, ehuru de förblifva korta och breda, liksom de från dem ut- 
gående utbuktningarne, hvarigenom maskorna blifva små och vanligen begränsas at 
endast 4—5 celler. I alla de följande lagen äro cellerna på ytsnitt ännu mer båg- 
: formiga och bilda stormaskiga nätverk. Endast i det understa, subepidermoidala 
laget äro cellerna kortare och bredare, sakna utbuktningar, men äro något kantiga 
och stå tätare tillsammans, ehuru de ordna sig kransformigt kring klyföppningarnes 
andhålor. I de vanligen fyra, närmast öfver detta liggande lagen äro cellerna i syn- 
nerhet typiskt bågformiga och regelbundet anordnade till ett nätverk. TI följd af 
denna cellernas form och anordning på ytsnitt blir hela denna väfnad på tvärsnitt 
synnerligt lakunös, så att större och mindre luftkamrar, stundom i tvänne etager, 
finnas i densamma. De vanligen 3—4 närmast innanför det understa laget liggande 
cellraderna framträda på tvärsnitt ganska skarpt skilda från de öfre därigenom, att 
1 I bladen af denna art, odlad i botaniska trädgårdens i Lund växthus, äro palissadcellerna ännu högre 
och smalare. 
