166 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
Af de med dorsiventrala blad och skiflikt svampparenchym försedda arterna, som 
äro till antalet 17, hafva endast tre (öfver 17 ”/:) genomgående kärlknippen. 
Af denna öfversikt framgår, att genomgående kärlknippen äro öfvervägande i 
samma mån som svampparenchymet är mera lakunöst eller dess celler stå i en min- 
dre fast förbindelse med hvarandra, men att de ej så ofta förekomma i blad, hvilkas 
svampparenchym i följd af talrika utbuktningar från cellerna har en starkare kon- 
struktion, såsom förhållandet är med blad, som hafva skiflikt svampparenchym och 
bland hvilka antalet af de med genomgående kärlknippen utrustade sjunker ned till 
endast 17 ”/.. Vid ett närmare aktgifvande på förhållandet emellan genomgående 
kärlknippen och alla öfriga såväl yttre som inre skyddsanordningar finner man, att 
ju mindre bladets beskaffenhet för öfrigt är ägnad till att skydda detsamma mot de 
rent mekaniska. verkningarne af stormar och slagregn, af desto större betydelse i så- 
dant hänseende äro kärlknippena, hvilka då blifva genomgående, men att å andra 
sidan dessa förblifva inbäddade, när bladen i följd af vare sig sin yttre beskaffenhet 
eller sin inre byggnad ändock äro tillräckligt skyddade. Först när ett mycket kraf- 
tigt skydd kan blifva behöfligt, beredes sådant af på en gång de genomgående kärl- 
knippena tillsammans med flera eller färre af de i det föregående anförda anordnin- 
gar, som kunna bidraga till skydd för bladet. Tydligt är dessutom, att sådana 
växter, som lefva på skyddade lokaler, äro mindre i behof af ifrågavarande skydds- 
medel. Af de här behandlade växter med dorsiventrala blad hafva ungefär 46 ”/» 
genomgående kärlknippen. 
I de homogena bladen kunna ätven kärlknippena vara än genomgående än in- 
bäddade, såsom följande öfversikt utvisar. 
Dorsala blad hafva anträffats hos 15 arter, af hvilka åtta (eller öfver 53 '/)) 
hafva genomgående kärlknippen. Detta jämförelsevis stora antal torde närmast bero 
på den omständigheten, att palissadeellerna med undantag af dem 1 den öfre raden 
ej stå mycket tätt tillsammans och att de sällan genom sidoutbuktningar stå 1 för- 
bindelse med hvarandra. Dessutom äro bladen ofta stora och tunna (Artocarpus 
Frestessii? sid. 113, Ptérospermum diversifolium, sid. 118, och Ryparosa cesia, 
sid. 116) och stundom äfven långskaftade (Ficus religiosa, sid. 121). Ett par hithörande 
växter (Antiaris toxicaria, sid. 112 och Pterospermum Heyneanum, sid. 120) hafva 
ganska små blad, hvarför det skydd, som genomgående kärlknippen åstadkomma, 
kunde förefalla obehöfligt. Att de det oaktadt äro försedda med sådana, torde bero 
på ärftliga anlag. De hithörande arter, hvilkas kärlknippen äro inbäddade, hafva i 
allmänhet tämligen små, tjocka blad med tjock yttervägg på epidermis och äro däri- 
genom tillräckligt skyddade. Men trenne arter bland dem, nämligen Lawsonia alba 
(sid. 119), Brownea Ariza (sid. 121) och Syzygium sp. (sid. 121), hvilkas blad äro myc- 
ket små och tunna samt täckta af en epidermis, hvars yttervägg är tunn, sakna andra 
skyddsmedel än sin ringa storlek. Måhända kan äfven bladens ställning i växtens 
lefvande tillstånd vara sådan, att de blifva mindre utsatta för yttre mekaniska ingrepp. 
Mellanformer mellan dorsala och dorsiventrala blad hafva iakttagits hos 19 arter, 
af hvilka sexton (öfver 84 '/,) hafva genomgående och endast tre inbäddade kärlknippen. 
Det relativt mycket stora antalet af arter med genomgående kärlknippen, hvilket till 
