KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:o 2. 167 
och med öfverträffar antalet af arter med genomgående kärlknippen hos de 
med dorsiventrala blad och rundceelligt svampparenchym försedda växterna, torde 
näppeligen kunna på annat sätt förklaras, än att inom den förra gruppen andra an- 
ordningar till bladens skyddande äro färre. Också hafva af de hithörande växterna 
ej mindre än åtta en tunnväggig epidermis på bladen. De trenne till samma grupp 
hörande, men med i bladmassan inbäddade kärlknippen försedda arterna, äro småbla- 
diga och hafva en tjockväggig epidermis. Endast Lafoensia Vandelliana (sid. 122) 
utgör såtillvida härifrån ett undantag, att bladens epidermis har tunn yttervägg, men 
också har denna växt mindre blad än de öfriga. Bladen af Theophrasta sp. (sid. 
133) förstärkas dessutom af hårdbastceller, som utgående frånkärl knippena tränga ut 
till epidermis och sträcka sig långt ut emellan epidermis och mesophyllet. 
Af växter med dorsala eller på öfvergång mellan dorsala och dorsiventrala stå- 
ende blad tillsammans hafva 34 arter blifvit undersökta. Af dessa hafva 24 (eller 
öfver 70 ”/,;) genomgående kärlknippen. 
Ventrala blad hafva iakttagits hos 8 arter, hvilkas blad hafva inbäddade kärl- 
knippen. HEnär dessa blad äro ganska tjocka och deras epidermis merändels är tjock- 
väggig, blifva genomgående kärlknippen obehöfliga. Dessutom förstärkes ej sällan 
mesophyllet genom sklereider, såsom hos Fagrea crassifolia (sid. 140), Goniothala- 
mus costulatus (sid. 142) och Croton cornutus (sid. 146). 
Mellanformer mellan ventrala och dorsiventrala blad hafva anträffats hos 7 arter, 
af hvilka 4 hafva inbäddade och 3 genomgående kärlknippen (75 ”/,)). I likhet med de 
ventrala äro äfven dessa blad, i synnerhet då kärlknippena äro inbäddade, tjocka och 
hafva en tjockväggig epidermis. Dessutom förstärkes mesophyllet äfven hos ett par 
dithörande arter, nämligen Codixum sp. (sid. 151) och Jacquinia sp. (sid. 152), af 
hårdbastceller, som utgående från kärlknippena tränga ut emellan mesophyllets celler 
och hos sistnämnda art sträcka sig upp emellan hypodermat och mesophyllet. De 
arter, som hafva mer eller mindre genomgående kärlknippen, utmärka sig genom 
större och tunnare blad med merändels tunnväggig epidermis. Äfven hos en af dessa 
arter Cyathocalyx zeylanicus (sid. 156) uppträda i mesophyllet från kärlknippena 
utgående hårdbastceller. 
Af de 173 här afhandlade växterna hafva 89 arter imbäddade och 84 eller öfver 
48 ”/s genomgående kärlknippen. De arter, hvilkas kärlknippen äro inbäddade, förmå 
genom hvarjehanda andra anordningar skydda sina blad mot stormar och slagregn, 
liksom vanligen äfven de växter, som hafva genomgående kärlknippen, i mån af 
behof äfven betjäna sig af en eller flera af de öfriga skyddsanordningarne. Det är 
mycket sällan som kärlknippena, såsom t. ex. i de dorsiventrala bladen med kantigt 
svampparenchym, uteslutande genom kärlknippena äro i stånd att skydda sig. 
o 
Jämförelse mellan å ena sidan tropiska och å andra arktiska eller 
boreala växters bladbyggnad. 
Enär de här med afseende på bladens organisation undersökta tropiska växterna 
nästan uteslutande varit träd eller buskar, så har vid denna jämförelse uppmärksam- 
