KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. Uf 
Då tvänne eller flera cell-lag aflossna tillsammans med undre epidermis från det 
öfriga svampparenchymet, så äro cellerna i dessa lag sinsemellan lika, men till formen 
stundom mer eller mindre afvikande från de öfriga. Sålunda äro cellerna i de tre öfre 
lagen af denna väfnad hos Viola odorata på ytsnitt runda eller aflånga och tätt 
hopstående, men i de båda undre skiflika och nätlikt anordnade kring de stora inter- 
cellularrummen. De mycket små bladen af Saxifraga oppositifolia äro upprätta 
och deras undre (yttre) sida är kullrig och täckt af en epidermis, som är nästan 
mera tjockväggig än öfre (inre) sidans. Det ovanligt storcelliga mesophyllet är nästan 
homogent och har 12—14 cellers höjd. Cellerna 1 de 2—3 öfversta raderna äro på 
tvärsnitt, liksom cellerna i den understa raden, ovala och upprätt stående, men i alla 
de öfriga såväl på tvär- som ytsnitt runda eller ovala och endast åtskilda af smärre 
mellanrum. Med undre epidermis aflossna ända till 4—5 af de understa lagen, hvil- 
kas celler i afseende på form och anordning öfverensstämma med dem i det öfriga 
mesophyllet. Måhända kan det växlande antalet af de undre, epidermis åtföljande 
cell-lagen tillskrifvas denna omständighet. På tvärsnitt genom bladskifvan kan det 
genom de understa lagens aflossnande uppkommande mellanrummet blifva till och 
med högre än den kvarsittande delen af mesophyllet. BÖRGESEN (a. st. s. 228, T. 11, 
fig. 3) har förut uppmärksammat förekomsten hos denna växt af ifrågavarande luft- 
springa, som emellertid, att döma af samme författares scehematiska afbildning, ej 
sträcker sig ända ut till de båda bladkanterna, såsom fallet är hos de af mig under- 
sökta exemplaren, hvilka insamlats af Dr. T. WuLFF på Norskön, 80” n. lat. För- 
modligen återgifver BÖRGESEN'S afbildning ett yngre stadium, då luftspringan ännu ej 
erhållit sin definitiva bredd. De likaledes upprätta, på utsidan kullriga och flera år 
kvarsittande rotbladen af Saxifraga flagellaris hafva äfven ett nästan homogent, ven- 
tralt mesophyll. Den undre (yttre) epidermis är märkbart mera tjockväggig än den öfre 
och dessutom försedd med tjocka kutikularstrimmor. Cellerna i mesophyllets 2—3 oöfversta 
lag äro vanligen mindre än de öfriga, på tvärsnitt vanligen något horisontalt sträckta 
och stå tätare tillsammans. Hela den öfriga delen af mesophyllet är mera storcellig 
och i hög grad lakunös. Dess på tvärsnitt runda celler äro anordnade i horisontala 
eller snedt vertikala rader, som äro skilda från hvarandra genom stora luftrum. På 
ytsnitt äro samtliga mesophylleeller runda eller ovala, i följd hvaraf hos denna lik- 
som hos föregående art en viss oregelbundenhet inträder med afseende på antalet af 
cell-lag, som aflossna jämte undre epidermis. Vanligen åtföljes det understa laget at 
ett växlande antal celler från den inre väfnaden. 
Cochlearia fenestrata företer med afseende på här föreliggande fråga ett syn- 
nerligen anmärkningsvärdt förhållande. Denna högnordiska växt utmärker sig nämli- 
gen, oaktadt sin spädhet och saftighet, för en ovanlig härdighet mot köld. Så be- 
rättar KJELLMAN (a. st. s. 478—9) om denna växt, att den på krönet af en tämligen 
hög sandkulle vid Pitlekaj, där Vega-expeditionen öfvervintrade, kunde utan snöbe- 
täckning och utsatt för den ständiga, utpinande nord- eller nordvästvinden uthärda 
en köld, som nedgick till under — 46? C. och följande vår fortsätta sin genom vin- 
tern afbrutna utveckling. Bladens storcelliga och med tämligen tunn yttervägg för- 
sedda epidermis aflossnar hos denna växt på såväl undre som öfre ytan och kvar- 
E. Sv. Vet, Akad. Handl. Band 39. N:o 2, 23 
