178 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
sitter endast i de båda bladkanterna. Den åtföljes vid aflossnandet af närmaste lag, 
hvars celler i regeln stå tätare tillsammans än 1 det öfriga mesophyllet, hvars celler 
äro stora, tunnväggiga och såväl på tvär- som ytsnitt runda, ovala eller aflånga och 
åtskilda endast genom smärre luftrum. Mesophyllet är äfven hos denna växt 
ventralt. i 
BÖRGESEN (a. st. s. 228) har iakttagit ett liknande aflossnande af den undre 
epidermis förutom hos några af de ofvan anförda växterna äfven hos Saxifraga 
cespitosa, S. aizoides, Thalictrum alpinum, Draba crassifolia, Dr. hirta, Dr. 
alpina, Arabis alpina och andra. 
För att åtminstone med någon sannolikhet kunna sluta sig till betydelsen af 
denna hos öfvervintrande blad, såsom det tyckes, ingalunda ovanliga företeelse ford- 
ras emellertid att steg för steg följa sådana blads utveckling under hela vegetations- 
perioden och, i fråga om fleråriga blad, äfven in på den följande, hvilket författaren 
ej varit i tillfälle att göra. Det förefaller ju ej häller omöjligt, att uppkomsten af en 
så beskaffad luftspringa föranleder en lifligare tramspiration, i synnerhet som hos 
ifrågavarande blad den företrädesvis transpiratoriska väfnaden är föga lakunös. Bland 
de af BÖRGESEN anförda växter, hvilka jag ej varit i tillfälle att undersöka, finnas 
äfven några, t. ex. Thalietrum alpinum och Arabis alpina, om hvilka det torde 
vara ovisst, huruvida deras blad äro i stånd att öfvervintra eller åtminstone fortlefva 
någon tid af vintern. Å andra sidan kunna för uppfattningen af en dylik luftspringa 
såsom skyddsmedel mot köld anföras dels dess ej ovanliga förekomst i öfvervintrande 
blad och i knoppfjällen hos nordiska träd dels min förut anförda iakttagelse, att i 
bladen af Bellis perennis det fullständiga aflossnandet af undre epidermis försiggår 
först vid strängare köld. Måhända kan denna inrättning vara till nytta för växten 
i båda dessa hänseenden, äfven om det skulle vara kölden, som föranledt uppkom- 
sten af densamma. 
Svampparenchymet 1 de få, af författaren undersökta växterna med mera 
saftiga, örtartade blad, som öfvervintra eller åtminstone bibehålla sig friska långt 
fram på vintern utan att undre epidermis aflossnar, kan vara än alltigenom rund- 
celligt, såsom hos Statice grandiflora, Saxifraga pedatifida och Draba alpina 
(den senare, enligt BÖRGESEN, dock med aflossnande öfverhud, ehuru de af mig umn- 
dersökta exemplaren, insamlade af Dr. WuLnFF på Murchisons ö, 80” n. lat., ännu 
hade öfverhuden sammanhängande med svampparenchymet), än bestå af såväl runda 
som båglika celler, nämligen runda i de öfre och mer eller mindre båglika i de undre 
lagen, såsom hos Linnea borealis, Saxifraga crassifolia och S. cordifolia, eller 
af såväl runda som skiflika celler, nämligen skiflika i det understa, men mer eller 
mindre runda i de öfriga lagen, såsom hos Saxifraga Hostii och S. umbrosa. 
Sammanfatta vi nu hvad i det föregående anförts beträffande svampparen- 
chymets organisation i öfvervintrande blad, så skola vi finna, att den rundeelliga 
typen är förhärrskande i de öfvervintrande, läderartade bladen af vedartade ark- 
tiska eller boreala växter, så att endast hos ett par växter, nämligen Dryas octo- 
petala och Salix reticulata, hvilkas undre epidermis aflossnar tillsammans med 
understa laget af denna väfnad, cellerna i detta lag antaga en något båglik form, 
