KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0O 2. 187 
Svampparenchymet hos några bland de här anförda växterna är ej typiskt rund- 
celligt, såsom hos Acer campestre, Fraxinus excelsior, Fagus silvatica, Al- 
nus glutinosa och Myrica Gale, i det dess celler kunna vara försedda med min- 
dre utbuktningar och därigenom få en oregelbunden omkrets eller, såsom hos Myrica 
Gale, vara krökta. Hos de båda Salix-arterna upptager palissadväfnaden nära '/s; 
af mesophyllets höjd och svampparenchymet, som är ganska kompakt, består af en- 
dast 2—3 cellrader. 
Följande träd eller buskar hafva ett båg- eller skiflikt svampparenchym. 
Berberis vulgaris. Viburnum Opulus. 
Evonymus europa. Sambucus nigra. 
Rhamnus cathartica. "Ligustrum vulgare. 
Ribes alpinum. Forsythia suspensa. 
Pyrus Malus. Myrtillus nigra. 
Sorbus scandica. Daphne Mezereum. 
5 torminalis. Ulmus montana. 
Potentilla fruticosa. Carpinus Betulus. 
Cornus sanguinea. 
Bland de här anförda växterna finnas några, hvilkas svampparenchym utgöres 
af såväl båglika som runda celler. Så är understa laget rundeelligt i bladen af Ri- 
bes alpinum, Carpinus Betulus och Daphne Mezereum, men i bladen af 
Rhamnus cathartica äro de öfversta lagen rundeelliga. Svampparenchymet hos 
Evonymus europ&ea och Potentilla fruticosa utgör en medelform emellan det 
rundeelliga och det skiflika, och hos Viburnum Opulus samt Ulmus montana 
är denna väfnad skiflik. 
Vid ett närmare aktgifvande på förteckningarne öfver de nordiska vedartade 
växterna, hvilkas blad hafva ett rundeelligt svampparenchym, och dem, hos hvilka 
denna väfnad är båg- eller skiflik, finner man, att bland de förra befinna sig så godt 
som alla våra mäst högväxta träd, under det de arter, som hafva båg- eller skiflikt 
svampparenchym, till största delen äro buskar eller lågväxta träd. Detta faktum 
lämnar ytterliggare stöd åt den uppfattning jag förut sökt motivera med afseende 
på bladen af tropiska växter, den nämligen att dorsiventrala blad med rundceelligt 
svampparenchym äro lämpligast för sådana växter, som hafva riklig tillgång till ljus, 
men att blad med båg- eller skiflikt svampparenchym äro i stånd till att äfven vid 
svagare belysning upptaga tillräckligt ljus för att utföra sina funktioner. Också är 
det så godt som otvifvelaktigt, att ljuset äfven föranleder cellerna i svamp- 
parenchymet att antaga den ena eller andra formen. Vid starkare belysning fortsättes 
nämligen celldelningen längre tid äfven i bladets inre, för ljuset minst utsatta väf- 
nad förmedelst med ljusstrålarna parallela och således mot biadytan mer eller min- 
dre vertikalt ställda väggar, i följd hvaraf svampparenchymets celler förblifva nästan 
isodiametriska eller blifva vid ännu starkare belysning till och med palissadlika, när 
nämligen cellerna hufvudsakligen sträcka sig i riktning mot det infallande ljuset. 
Öfvergångar emellan dorsala och dorsiventrala blad med rundeelligt svampparenchym 
