188 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 
äro därför ingalunda ovanliga hos tropiska växter. Om återigen tillgången till ljus 
är mindre, så upphör celldelningen tidigare i det blifvande svampparenchymet, hvar- 
efter, och i samma mån som bladets yta förstoras i följd af den alltjämt fortgående 
celldelningen i öfre och undre epidermis samt palissadparenchymet, cellerna i svamp- 
parenchymet börja sträcka sig parallelt med bladytan (F. AREscHOouUG, I, sid. 40). 
Men den större eller mindre tillgången på ljus beror icke blott på beskaffenheten af 
platsen, där växten lefver, utan äfven på bladens större eller mindre tjocklek. Äro 
nämligen bladen mycket tunna, så kunna de från öfre bladytan inträngande ljusstrå- 
larna med någorlunda oförminskad energi komma alla de få cell-lag, som finnas i 
sådana blad, till godo, hvarför också svampparenchymet i tunna blad ej blott af 
många tropiska utan äfven af så godt som alla nordiska högväxta träd nästan alltid 
är rundeelligt. Endast hos de växter, som af naturen äro hänvisade till att lefva i 
skugga, få svampparenchymets celler i tunna blad en skif- eller båglik form. Äro 
återigen bladen tjocka, hvilket kan bero dels på en starkare utbildning af palissad- 
väfnaden dels på det större antalet af cell-lag i svampparenchymet eller på båda 
dessa väfnaders samtidiga större mäktighet, så hafva merändels svampparenchymets 
celler en stor yta, beroende därpå, att det mesta ljuset absorberas af de öfre cell-la- 
gen. Hos ganska många tropiska växter kan emellertid svampparenchymet utgöras 
af på en gång runda och båg- eller skiflika celler, hvarvid de runda vanligen bilda 
det öfre, de båg- eller skiflika det undre partiet af väfnaden, hvilket förhållande 
sannolikt föranledes af den starkare belysning, som de öfre cell-lagen erhålla. Ej säl- 
lan kunna likväl cellerna i ett eller annat af denna väfnads understa lag blifva mer 
eller mindre runda, hvilket sannolikt förorsakas af det diffusa ljus, som träffar den 
undre bladytan. Man bör emellertid ej lämna ur sikte, att äfven andra förhållanden 
inverka på bladens organisation och kunna föranleda mer eller mindre väsendtliga för- 
ändringar i densamma. Det stora flertalet af de här behandlade tropiska växterna 
tyckas emellertid vara s. k. mesofyter. 
Den här ofvan omtalade relationen emellan svampparenchymets form och lju- 
sets större eller mindre intensitet torde sannolikt i främsta rummet, såsom STAHL 
(IT) framhållit, bereda växten den fördelen, att cellerna i svampparenchymet kunna 
äfven under ogynsamma belysningsförhållanden deltaga i näringsberedningen. Sam- 
tidigt blifver äfven transpirationen på det sättet modererad, att den vid starkare 
belysning, som åstadkommer en liflig vattenafdunstning, i någon mån hämmas däri- 
genom att den företrädesvis transpiratoriska väfnaden eller svampparenchymet på 
samma gång blifver rundeelligt, liksom vid minskad tillgång på ljus och därigenom 
nedsatt vattenafdunstning denna process underlättas genom den förändring i svamp- 
parenchymets byggnad, som den minskade ljustillgången förorsakar. De bägge på 
transpirationen hufvudsakligen inverkande faktorerna, ljuset och svampparenchy- 
mets beskaffenhet, komma sålunda att balansera mot hvarandra. 
Så vida man kan anse sig berättigad att draga någon allmän slutsats beträf- 
fande de tropiska trädens bladbyggnad af det i förhållande till den tropiska växt- 
världens utomordentliga formrikedom visserligen ringa antalet här undersökta tropi- 
ska mesofyter, så äro de mest utmärkande dragen i bladens organisation hos dessa 
