12 H. v. POST, 



eller mindre närma sig sjöarnes naturbeskaffenhet, der ett lugnare vattenstånd tillåter 

 deras afsättning till bottnen och hopande. I flodernas håligheter, särdeles deras uppdäm- 

 ningar, med lugnare vatten, afsätta sig dock gyttjeartade sedimenter, hvilka jag likväl 

 icke ännu kemiskt undersökt. 



Sjögyttja. I alla större eller mindre sjöar med rent, klart vatten visa sig gyttjear- 

 tade afsättningar i alla sådana fördjupningar, der bottnens material blir stillaliggande, så- 

 ledes icke på ställen, der sand eller småstenar af vågsvallet kan uppröras. 



Vid undersökning af sjöarnes sedimenter erbjuda sig många olikartade varianter, så 

 väl i materialets consistens och aggregation som ock färg o. s. v., men i allmänhet och i 

 stort, genast efter den sednare, kunna de åtskiljas uti tvenne olika slag nemligen Gyttja 

 och Dy. Der sedimen terna äro af mer eller mindre, i vått tillstånd, grå eller rödaktigt 

 grå färg, har jag ansett dem böra räknas till gyttja, der de åter äro af brun, rödbrun 

 eller svartbrun färg äro de mera öfverensstämmande med dy. Menige man särskiljer noga 

 redan mellan dysjöar. h varom nedanföre, och dem som föra gyttja. De förra hafva ett 

 merendels alltid färgad t brunaktigt vatten, under det att gyttjesjöarne föra ett mera klart 

 och färglöst. 



I nordliga Sveriges fjellsjöar, hvilkas hela vattenmassa är i beständig rörelse, kan 

 troligen icke någon större qvantitet gyttja aflagra sig; de innehålla merendels ett rent 

 och klart vatten, nästan utan tecken till gyttjebildning, men äfven der har jag träffat så- 

 väl dy- som gyttjesjöar, på sådana ställen, som icke hafva ett alltför hastigt genomrin- 

 nande vatten. Jag har dock ej haft tillfälle att med mikroskopet undersöka deras sedi- 

 menter. 



Närmast flodernas inlopp i sjöarne bildas äfvenledes ringa eller ingen gyttja, och, 

 om än vissa tider upplag deraf samlas, bortföras de af vår- och höstfloderna, eller be- 

 tackas och uppblandas med lerslamm eller sand. På slätterna i mellersta Sverige, hvilka 

 till större delen täckas af leror, och der lerslamrnet oupphörligt nedföres i de smärre sjö- 

 bassinerna, bildar sig icke heller någon egentlig gyttja, utan de gyttjeartade bildningar, 

 som deri under de stillare tiderna uppstå, betäckas och begrafvas helt och hållet i ler- 

 slamm. De sakna dock icke alltidg yttja; i vikar, aflägsna från strömdragen och i de större 

 sjöarna fortgå rikliga bildningar deraf. 



Undersöker man gyttjesjöar nes botten, träffar man redan vid stränderna på 5 — 6 

 fots till 10 — 15 fots djup ett tunnare eller mägtigare lager — vanligen från 1 till 3 — 4 

 tum — af en grå eller brunaktigt grå, lösare eller fastare massa, hvilken till sin liufvud- 

 sakligaste del visar sig bestå af sönderdelade eller afbitna växttrådar och korniga grågröna 

 gyttringar af växtrester, alldeles lika de förut i källgyttjan beskrifna, samt en stor massa 

 skal af Diatomeer och Desmidier, vanligen af stora och väl bibehållna karakteristiska ar- 

 ter, jemte lefvande individer af samma arter. Den visar sig sålunda likartadt sa inman- 

 satt med förenämnda gyttja. Derjemte träffas deruti sandkorn, glimmerfjell , kiselnålar af 

 Spongilla, hvilka här äro särdeles karakteristika; mångahanda djurlemningar, såsom hinnor, 

 skal. fjell och klor ra. m. af nästan alla sjöarnes bebygga re, samt en stor myckenhet, pol- 

 lenkorn af barrträden, af al, björk m. fl., äfvensom sporer och ägglika gestalter med gelati- 

 nösa omhöljen, af flerfaldiga slag. Äfven härstädes visar sig denna gyttja utgöras af djur- 

 träck, ty hvarje bit af cellväf och växttrådar förete det i ändarna afbitna utseende, som 



