NUTIDENS KOPROGENA BILDNINGAR. 13 



karakteriserar växtätande djurens träck, äfvensom likartade gryniga, med kiselskal och 

 fragrnenter af diverse slag beblandade, gyttringar, som återfinnas der Krustaceer och djur- 

 ätande Polygastrica lemnat sina uttömningar. Också röra sig uti denna massa Vibrioner 

 i stor myckenhet, många arter Polygastrica, hvilka likväl försvinna der gyttjan har en 

 mera brun eller rödbrun färg, och hvilken visar, att en med gyttjan olikartad bildning 

 der inträdt. 



Under de varma sommardagarna röra sig i ytan af denna gyttja en stor myckenhet 

 Hydrachnider, säkerligen icke mindre talrikt än Spindlarne på våra landbackar, och ännu 

 på 8 å 10 famnars djup, och äfven under vintertiden, har jag från sjöarnes botten upp- 

 hemtat medelst sänkflaskan flera af denna familjs arter. Såväl Krustaceer som Insektlar- 

 ver lefva mycket sparsamt deri, ehuru deras skal äro talrika. Rotatorier synas ej heller 

 trifvas nere i gyttjan, ehuru de träffas talrikt högre upp mot vattenytan. Fiskfjell har 

 jag, besynnerligt nog, icke någonstädes träffat deribland. 



De växter, såsom Potamogetoner, Myriophyllum, Nymphoea, Nuphar, Sparganium 

 natans m. fl. som här förekomma, blifva, så snart deras växtperiod närmar sig till slutet, 

 först i flytande tillstånd sönderfrätta af larver och snäckor, sedermera, då de nedfallit till 

 gyttjelagren till sista spåret förtärda, så att på hösten och vintern eller påföljande vår 

 endast de gröfsta stjelkarne och kärltrådarne qvarstå till vidare förstörelse och förvand- 

 ling. Under sitt lefvande tillstånd omsvärmas likväl dessa växtarter af de djurarter, och 

 beklädas med de Diatomeer, Desmidier, Oscillatorier m. fl., som äfvenledes utgöra gyttjans 

 hufvudmassa, och från vattnets yta till bottnen sänka sig oupphörligt de förgående va- 

 relserna, jemte deras och öfriga djurens träck, för att på detta sätt undergå sin sista be- 

 handling och ombildning af Infusorier och Vibrioner, hvilka lemna dem i det grå, affär- 

 gade, utsugna skick vi slutligen finna i den djupare gyttjan. 



Jag har icke någonstädes åtkommit att granska sjöbottnens beskaffenhet på öfver 

 12 till 15 fots djup, så att jag ej kan uppgifva huruvida den der beklädes med växtarter af 

 högre stående familjer. I våra skogssjöar träffas på 9 till 12 fots djup större eller min- 

 dre fält af bottnen, hvilka beklädas med ett grönt gräslikt täcke, hvilket till större delen 

 utgöres af Isoetes lacustris, Sparganium natans, Lobelia Dortmanna (de flesta år steril), små 

 exemplar af Nymphaea, Nuphar, Scirpus lacustris ni. fl., eller plantor af sådana arter, 

 som icke i vanliga årgångar nå sin normala utbildning. Endast under år med mycket lågt 

 vattenstånd kunna dessa fläckar iakttagas. Likväl torde i allmänhet sjöarnes vegetation på 

 bottnen, åtminstone på större djup, vara ganska inskränkt*), då jag derifrån icke kun- 

 nat upphemta några lemningar af högre växtarter, utan endast stycken af Oscillatorier 

 och Diatomeer. 



Der kunna sålunda icke upplag af växtätande djurs träck samlas i större mängd; 

 der träffas äfven derföre en ringare mängd afbitna växtträdstycken och cellulosa, och långt 

 ut från landet äro nästan alla spår till dessa försvunna, och gyttjan liknar mera de djur- 

 ätande djurarternas träck. Men äfven deri förekomma Diatomeerna i ganska stor mängd, 

 likväl understundom till en stor del blott såsom fragrnenter. Karakteristiska för de dju- 

 pare delarne äro Surirella? och stora Pinnulariai, och kanske några Afelosira-arter, men jag 

 känner ännu icke huruvida dessa arter fortlefva vid bottnen i sjöarne eller om de från 



') Se Botaniska Utflygter af Fries, l:sta del. pag. 320, der dylik sjöaines bottenvegetation omtalas. 



