NUTIDENS KOPROGENA BILDNINGAR. 15 



skogstrakterna, der jag i allmänhet kan uppskatta gyttjan endast till 1 — 5 tum, ehuru 

 den på särdeles gynnsamma lokaliteter kan uppnå öfver 1 fots mägtighet. 



Uti grunda sjöar eller sjövikar med en eller två fots vatten, som vanligen äro be- 

 växta med fräken (Eqvisetum Jiuviatilé) , har jag på några få ställen funnit särdeles gynn- 

 samma omständigheter för denna gyttjas bildande. I vanliga fall äro dessa så kallade 

 fräkenbottnarnes gyttja mer eller mindre brunaktig och blandad med dy, men på de 

 ställen der den är rätt karakteristisk, har den, ännu våt, hvitgrå färg. Så har jag träffat 

 den i sjön Hormund i Transtrands socken i Dalarne, och på några få ställen i mellersta 

 Sverige. Dess mägtighet och beståndsdelar kan jag för närvarande ej uppgifva, då jag 

 den tid den träffades försummade deraf upphemta prof. 



Den vid våra sjöars stränder afsatta gyttjan är af tvenne olika tillstånd i afseende 

 på cohsesion. a) Den lösa strandgyttjan liknar mest den på djupare ställen förekommande, 

 men är mera ljusfärgad och mer tradig och blandad med större växtrester; uppslammar 

 sig lätt vid minsta rörelse i vattnet, och antar mindre hårdhet vid torkning, b) Den 

 hårda strandgyttjan, hvartill den förutnämnda fräkenbottnarnas gyttja måste räknas, är 

 vanligast både torr och våt ljusfärgad, ligger fast nedtryckt på sjöbottnen, och låter ej 

 så lätt uppslamma sig, utan bryter sig redan under vattnet innan den uppslammas; efter 

 torkning hårdnar den till nästan trädhårda kakor eller skorpor, som man stundom kan 

 lösbryta på de uttorkade sjöarnes stränder. 



Båda dessa varieteter kan man tydligen skönja till största delen bestå af snäckors 

 och musslors samt vatteninsekters träck, hvilkas yttre former till och med länge bibe- 

 hålla sig i det stillastående vattnet, och kan man i det klara vattnet nogsamt beskåda 

 huruledes snäckor och insektlarver hopa detta material. Derjemte nedfalla från ytan och 

 från omkringstående växterna, och från de stora algmolnen uti dessa vatten oupphörligen 

 rikliga mängder af Diatomeer, hvilka jemte träcken troligen utgöra hufvudbeståndsde- 

 larne af äfven denna gyttja. Under mikroskopet framställa sig djurträck i alla dimensio- 

 ner af litenhet äfvensom djurarter och Diatomeer, Desmidier och lägre alger ungefärligen 

 på samma sätt som i källgyttjan; de af bitna växttrådarne och växtcellstyckena äro här 

 särdeles tydliga att studera, såsom utmärkande hufvudmaterialet till alla här omhandlade 

 aflagringar. 



Af Diatomeerne äro isynnerhet Synedra arter, Pinnularice, Tabellaria fenestrata och 

 Jloccosa, några Naviculce, Melosira pinnatwn m. fl. företrädesvis utmärkande. De äro of- 

 tast ytterst talrika, så att dessa kiselskal mången gång synas utgöra en tredjedel eller hälf- 

 ten af hela massan. 



En mängd större växtdelar och lätt bestämda växtlemningar träffas äfven häruti. 

 Utom förnämnda Eqvisetum, träffas äfven rötter af Phragmitis, frön af Carices, Potamo- 

 getonarter och Spargania m. fl. samt delar af ännu i vattnet befintliga såväl högre som 

 lägre växter såsom af de här vanliga algerna (Zygnema, Tyndaria, Oscillatoria) samt i 

 stor myckenhet flera vanliga Desmidier, dels friska dels utdöda. 



Derjemte äro äfven här de geleartade algerna, Palmellai, och äfven troligen gelear- 

 tade substanser från djurriket mycket talrika, dels såsom formlösa massor dels liknande 

 ägg med eller utan grönt innehåll. 



