NUTIDENS KOPROGENA BILDNINGAR. 17 



telformigt kring vattenbassinernas stränder, hvilket är viktigt att iakttaga för undersök- 

 ningar af torfmossarne och äldre växtämnen förande lager. 



I öfrigt kan man lätteligen föreställa sig, att t. ex. i närheten af flodmynningar och 

 allestädes der en mängd regnvatten nersköljer sand eller lerslamm från stränderna, gyttjan 

 deraf måste blifva mer eller mindre utblandad. På detta sätt uppstå många olika 

 varieteter eller öfvergångar. Såsom exempel vill jag blott anföra, att vid de större elf- 

 varnes stränder, t. ex. Dalelfvens, en med nersköljd fin sand blandad Sandgyttja här och 

 der träffas, samt den förut nämnda, mer eller mindre med lera blandade Lergytfjan, som 

 träffas nära flodernes mynningar, oftast i mycket noggrant skiktade tunna lager. Der 

 åter ett brunaktigt stagnerande vatten tillföres fördjupningarna, der afsätter sig en mer 

 eller mindre brunt färgad produkt, och öfvergår här till en bildning af annan beskaffen- 

 het, hvarom jag nedanför skall orda, och som jag kallat Dybildning, men hvilken icke 

 med skarp gräns skiljer sig från gyttjelagren, och derföre bildar medelformer, hvilka man 

 torde kunna benämna Dygyttja. 



Utom dessa, aflagra sig derjemte uti våra sjöars, källors och dammars bassiner kol- 

 syrad kalk i form af s. k. Bleke, och gyttjan blir med denna mer eller mindre blandad. 

 Men då jag ännu icke varit i tillfälle att undersöka blekebildningen, har jag härstädes måst 

 förbigå densamma. Likaledes måste jag förbigå de af Jernoxidhydrat (Sjömalm, Myrmalm, 

 Skraggmalm etc.) bestående bildningar, som äfven försiggå jemnsidigt med gyttjebildningen, 

 äfven i våra dagar, endast omnämnande att gyttjearterna ofta träffas blandade eller om- 

 vexlande med båda dessa bildningar. 



Märkvärdig är gyttjemassans långsamma tillväxt; under årtusenden, som man med 

 visshet kan antaga våra sjöar existerat i sitt närvarande skick, hafva de likväl ej afsatt 

 mera än en eller högst några få fot vid stränderna och på de grundare ställena, under 

 det att i de klara och djupare sjöarne, hvaraf jag blott kunnat undersöka ett par, gyttje- 

 lagret på djupet är ännu tunnare och obetydligare, och knappt kan uppskattas till mera 

 än några få tum. Att någon upplösning och förstörelse af de afsatta gyttjesedimenterna 

 försiggår på de djupare sjöarnes botten anser jag derföre ej osannolikt. 



För jemförelse med föregående har jag här vid fogat tre analyser af fossila Gyttjor*) 

 (sådana hvilka numera upphört att bildas och ligga täckta med torrlager), hvilka till sin 

 mikroskopiska beskaffenhet dock äro fullt analoga med de nu beskrifna bildningarne, men 

 innesluta många diflerenta arter af Diatomeer etc. 



1. Gyttja från en torfmosse utmed sjön Hunn, nära Frängsäter, Skedvi socken i 

 Östergötland; innesluter stor rikedom af Campylodiscus clypeus. 



2. Lerig Gyttja, bladig (liknande gråpapper), från en torfmosse nära Kustad i West- 

 manland; innehåller ringa mängd hela Diotomeeskal, mest fragmenter. 



3. Lerig porös Gyttja, med moss-stjelkar, från samma ställe; innehåller Spongilla- 

 nålar, Eunotiaa i mängd m. m.j båda visa sig såsom analoga med dem, bildade i 

 djupare vatten. 



*) Ehrenberg har uti sitt utmärkta arbete, Mikrogeologien, beskrifvit och afbildat alla dessa företrädesvis af Dia- 

 tomeer (Kiselinfusorier) sammansatta lager under benämning Kiselguhr, men äfven visat, att en mängd under 

 namn af Infusorien-Erde, Bergmehl och Scldammarten (t. ex. Loka Badeschlamm) beskrifna äfven tillhöra samma 

 kategori. Deremot torde benämningen Kiselguhr böra bibehållas för de heta källornas (t. ex. Islands) kisel- 

 bildningar, hvilkas sedimenter i flera afseenden skilja sig frän gyttjeartcrna. 



K. Vet. Akad. Haiull. B. 4. N:o 1. " 



