20 H. v. POST, 



slutligen linietjocka fällar på ytan af vattnet, antingen af dessa Vibrioner eller af andra 

 ämnen jemte dem. De flesta djurarterna äro härunder dödade, men Oscillatorias fortfara 

 att öka sig, Desmidierna ligga till en stor del friska och några Diatoineer hafva ej upp- 

 hört att framskrida i sitt djurlika lif; men äfven dessa utdö slutligen och endast några 

 Desmidiae och några med gelatinahöljen omgifna gröna Palmellse eller djurägg samt Alg- 

 sporae motstå den inträdande förruttnelsen och nedfalla till kärlets botten jemte de gyttje- 

 artade delarne. 



Då nu uti den lösa träck massan, h vilken i början alldeles är identisk med den, 

 som bildar gyttjan i andra sjöar eller på andra ställen, efter livad jag förut derom 

 anfört, en otalig här af djurarter föra sitt lif, är det sannolikt, att, likasom uti de 

 tilltäppta glaskärlen, en kemisk sönderdelning af brist på luftens tillträde inträffat, och, 

 efter hvad observationerna gifva vid handen, fläckvis inträder och fortplantar sig genom 

 hela massan. 



Denna sönderdelning uppkommer och försiggår troligen uti den med qväfvehaltiga 

 djurämnen uppfyllda och af djurträek till största delen bestående växtmassan, och för- 

 vandlar denna till mullsyrade alkali- (eller kalk och ammoniak-) salter på de omgifvande 

 ämnenas bekostnad, och hvilken sönderdelning tillkännager sig i den reduktion de svaf- 

 velhaltiga ämnena undergå, hvarvid svafvelväte och andra väteblandade gaser utvecklas, 

 äfvensom deri, att denna svarta eller svartblå massa endast innehåller jernoxidul-förenin- 

 gar, tydligt skönjbar af så färg som reaktioner. 



Den på detta sätt bildade svarta, nu uppståndna dymassan bibehåller länge derefter 

 sin mörka färg, men genom luftens småningom skeende tillträde och längre tids beröring 

 med nya vattenportioner antar den en något ljusare brun färg, hvilken den vanligen fö- 

 reter vid dystränderna. 



Ett likartadt förlopp anser jag sannolikt ega rum på dysjöarnes djupare ställen, på 

 2 — 3 eller flera famnars djup. Här aflagra sig visserligen vida mindre växtsubstanser, 

 men de Insekter, insektlarver, Qvalster, Krustaceer och lägre djurarter i allmänhet, som 

 här h vimla öfver den gyttjeartade bottnen, är alldeles förvånande, och troligen utföra 

 dessa djurarter äfven växttradhaltig träck uti dybassinerna, hvilket ensamt kan förklara 

 dymassans relativt hastigare tillväxt. Den dymassa, som upptages ur dysjöarnes djupare 

 ställen, är vanligen af ljusare brun färg, men djupare ner i dybädden är den mörkare, 

 luktar ännu af svafvelväte, och visar sig jernoxidulhaltig. Upptagen i luften ljusnar den 

 hastigt, likasom öfverallt der jernoxid förekommer under vatten i blandning med organi- 

 ska ämnen, der icke luften är rikligt närvarande*). 



Orsaken hvarföre härstädes bruna mullsyrehaltiga produkter afsätta sig i stället för 

 den grå gyttjan i de färglösa klara vattnen, har jag icke kunnat fullständigt utleta. Så- 

 som bekant visa alla fint fördelade växtämnen en stor benägenhet att draga till sig vissa 

 i vatten upplösta färgande substanser, vare sig af ämnenas porositet eller af någon växt- 



) Ehuru det icke. egentligen är min afsigt att framställa Dylayrens beskaffenhet, såsom de förekomma i torf- 

 mossarnc, kan jag icke här förbigå anförandet af det ganska egendomliga bladiga, alldeles likformiga lager af 

 Dy, som Vaupel kallar "amorf Torf", och mycket noga beskrifver i sin förut anförda afhandling pag. 16. 

 I södra Sveriges, Danmarks och Tysklands torfmossar bildar det flere fot tjocka lager, men i de af mig un- 

 dersökta torfmossar i mellersta Sverige företer det sig endast med några få tums tjocklek, och bildar der en 

 mellanlänk mellan Sjögyttjan och Dylagren, ehuru, såsom hufvudsakligen sammansatt af luullämnen, det måste 

 räknas till de sednare. 



