NUTIDENS KOPROGENA BILDNINGAR, 21 



tradens kemiska föreningsbegär. Detta kan till någon del förklara den brunfärgade växt- 

 ämnesmassan. Men då växttrådens qvantitet i allmänhet uti dyn från djupare sjöar är 

 ganska ringa och troligen har genomgått alla grader af djurarternas digestionsförmåga 

 innan och sedan den aflagrats, så torde just den af mig förutnämnde syrsättningsproces- 

 sen, inledd af de qväfvehaltiga djurämnenas sönderdelning, orsaka så väl dessas som möj- 

 ligen äfven en del qvarvarande finaste växttråddelars förvandling till mullsyrade salter, 

 och dessas åter till sådana föreningar, som man vanligen inbegriper under Humin, Ulmin, 

 Gein, Källsyror o. s. v. 



Det synes mig äfven sannolikt, att växt- och djurämnena, sedan de undergått denna 

 nämnda sönderdelning, förblifva oantastade af de lägsta infusorierna (Vibrioner m. fl.), 

 och att de möjligen sedan, i samma mån som de inpregnerats med den bruna mullsub- 

 stansen, blifva onjutbara till näring för dessa organismer, samt äfvenledes mindre än förut 

 förstöras af luftens eller vattnets syrehalt, hvilken i främsta rummet oxiderar de i vattnet 

 upplösta bruna ämnena, och derefter de sedan afsatta mullsyrade salterna, och derföre 

 skyddar de underliggande och mindre åtkomliga delarne. 



Det erfordras en lång serie af kemiska experimenter att noggrannare utreda om- 

 ständigheterna vid detta förlopp, men då jag icke, sedan flera år, fått tillfälle utföra dessa 

 studier, så måste jag endast anföra de resonnementer, hvartill hittills ernådda observationer 

 och resultater hänvisa. 



Dy- och torfmassornas antiseptiska förmåga måste jag tillsvidare tillskrifva deras 

 mullämnens benägenhet att ständigt tilldraga sig och absorbera syre, h varigenom de deruti 

 inlägrade organiska kroppar komma till en viss jemnvigt mot den ringa syretillgången, 

 och derföre ej vidare eller blott ytterst långsamt sönderdelas. De likväl alltför få 

 undersökningar jag utfört med dessa inullämnen visa, att ju mera framskriden eller ju 

 äldre dessa mullhaltiga sediinenter äro, dess mera indifferenta Humusämnen (Humin och 

 Ulmin) förefmnas, och ju mera de äro utsatta för luften, desto mindre indifferenta och 

 desto mera Humuss3'ror innehålla de. 



De bruna gyttringarna uti så väl dy- som torf-lagren innehålla derjemte mullsyrade 

 salter af Kalkjord, Talkjord, Jernoxid eller Jernoxidul och Lerjord, hvilka, ehuru de 

 icke under mikropet kunna särskiljas, dock af kemiska reaktioner t} r dligen kunna utrönas. 

 Antingen dessa salter bildas uti sjöarna genom mullsyrornas utfällning under saraman- 

 träffande med Kalk, Talk eller jernhaltiga etc. vatten från omgifvande källor, oeh nedfällas 

 i flockar till bottnen, hvilket jag af flera orsaker anser troligt, eller ock dessa salter bil- 

 das först efter nerfällningen genom omsättningar, som försiggå uti sjelfva dymassan — 

 kanske på båda sätten — är det emellertid säkert, att uti sjelfva dymassan fortgå be- 

 ständigt långsamma omsättningar och utvexlingar af beståndsdelar. Bland dymassan ned- 

 faller en stor myckenhet snack- och musselskal, och dessa träffas äfven på några få tums 

 djup uti sjelfva dymassan, men djupare ner försvinna de nästan alldeles*). Dessa skal 

 synas snart blifva upplösta, och sedan den organiska väfnaden uti dem är korroderad, 

 upplöses och upptages kalken af de omgifvande organiska syrorna, från hvilka den genom 

 glödgning i askan kan åter erhållas. 



') I bassiner med kalkhaltigt vatten ligga de dock q var äfven neruti Dyn, ehuru de äfven här visa sig 

 anfrätta. 



