28 H. v. POST, 



Torfvens allmänna utseende och beskaffenhet är, såsom bekant, ytterligt varierande; 

 den liknar mer eller mindre dylagren till färg och beståndsdelarnes förhållanden i vått 

 tillstånd. Men den erbjuder i sitt friska tillstånd en enda karakter, hvarigenom den 

 lättast åtskiljer sig från dyen. Den är nemligen, så snart den måste anses såsom egentlig 

 torf, genomdragen af rottrådar och rottågor, och deraf mer eller mindre fast samman- 

 hängande, deri lik strandgyttja, som likväl icke har torfvens bruna, af mullämnen orsa- 

 kade färg. Att för öfrigt beskrifva alla dess olika förändringar vore ett alltför vidlyftigt 

 och arbiträrt göromål, utan har jag inskränkt mig att framställa de få hufvudvarieteter, 

 som våra trakters lokalförhållanden frambringa. 



Strandtorf. Redan under det gyttje- och dybildning försiggår vid de smärre sjöar- 

 nes stränder, och i mindre vikar af de större, har på deras grundare ställen, eller der 

 bäckar och åar med brunt vatten infalla, torfbildning börjat, Sjelfva vassbottnarne, med 

 Scirpus lacustris och Phragmites, anser jag hithöra, och till och med redan der några 

 tätare starrtufvor börja uppstiga ur vattenytan kan man anse densamma i smått börjad. 

 Der nu Scirpus palustris, Alisma plantago, Sparganium simplex, Eqvisetum fluviatile m. 

 fl. inställt sig, är strandtorfbildningen börjad. Der infinner sig tid efter annan en stor 

 mängd växtarter, beroende af omgifvande strandvegetations beskaffenhet, och hvilka hvar 

 och en i sin mån bidraga till torfvens hastigare eller långsammare utbildning; men i all- 

 mänhet kan man anse några arter af Carex, af Scirpus och af Eqvisetum såsom de mest 

 karakteristiska för strandtorfven. 



Såsom förut är nämndt kan man äfven hit räkna den del af stranden eller de 

 grunda sjöar, hvarest Nymphaea, Nuphar, de större Potamogeton-arterna, Batrachium, Spar- 

 ganium natans m. fl. uppträda, och der deras rötter bilda en sammanhängande massa dy- 

 blandad torfart, och kalla denna dy torf. 



Den egentliga strandtorfven består af mer eller mindre hela rotstycken och tufvor 

 af stjelkdelar *), ofta i flerfaldiga hvarf omvexlande än med endast rötter, än med stjelk- 

 stycken, och genomdragen af svarta rötter af Eqvisetum eller hvitaktiga af Phragmites, 

 eller flere andra variationer i sammansättning, af några andra växtarter, inbäddade uti 

 eller omgifna med ett findeladt dymaterial, af enahanda beskaffenhet med dylagrens, eller 

 ofta nog af till och med gyttjeartad beskaffenhet. Denna torfart innehåller således alger, 

 Diatomeer, insekter och deras larver m. in. alldeles som dyen , men i relativt vida ringare 

 mängd. På den lösa dyen eller gyttjan vid sjöstränderna fäster sig vanligen sedan en ge- 

 neration af växter, hvaribland Spargania, Juncus supinus och Scirpus articulatus m. fl. fö- 

 regått, starr eller mosstufvor, hvilka allt längre utåt sjön fortväxa. Dessa omsvämmas 

 och omgifvas af nybildad eller från sjön inslammad dy, och nya växtarter med ännu tä- 

 tare rotsystem uttränga de föregående generationerna. På detta sätt igenväxa med torf 

 sjöstränderna från stranden ut till vassbältena, och äfven dessa fortväxa så småningom 

 utåt, om vattendjupet det tillåter. 



Allt efter omgifvande stränders beskaffenhet, antager torfven härstädes olika karak- 

 terer, af hvilka man kan urskilja en, der öppna fält tillstöta, utmärkt af starrarter i öf- 

 vervägande mängd; en annan åter der löfskogar träda intill stranden, utmärkt genom in- 

 blandning af många arter Hypna, och löfskogsrester, samt den sista, der slutligen Sphagnum- 



") Man har äfvenledes efter just dessa delar benämnt denna torfart, Rot-torf, och Blad-torf efter som endera de- 

 len förherrskar. 



