NUTIDENS KOPROGENA BILDNINGAR. 29 



arter och deras följeslagare utgöra hufvudmassan, jemte Carex filiformis, Calla palustris ; 

 Eriophorum vaginatum m. fl. Men då dessa varianter mera tillhöra det växtgeografiska 

 området, har jag här uteslutit deras noggrannare distingueranden. 



Flytorf. Sedan uti grundare dysjöar stranden blifvit betäckt med nu nämnda strand- 

 torf, fortfar mången gång denna att öka sig kretsvis från stranden, så att hela sjön slut- 

 ligen betäckes med strandtorfbildning, vanligast karakteriserad af Scirpus lacustris och 

 Phragmites, hvilka bilda hufvudmassan. Men på andra ställen tager torfbildningen en an- 

 nan riktning. Efter de vanliga, förut nämnda dyväxterna inställa sig Potamogeton pu- 

 sillus, Callitriche-arter, Utriculariae, Lemna trisulca, Chara-arter och, troligen mest karak- 

 teristisk, Stratiotes aloides, hvilka utgöra förtruppen för en småningom sig alltmera ut- 

 bildande torfvegetation, hvilken till hufvudmassa består af Hypnum fluitans, men derjemte 

 flera andra, såsom H. cordifolium och dess följeslagare. Sedan dessa utfyllt vattennivåen 

 med en flytande växtmatta, inställa sig de mera egentliga kärntrupperna af torfbildare, 

 hvaraf bland de anmärkningsvärdaste Rhynchospora alba, Eriophorum vaginatum, Carex irri- 

 gua och liinosa, utom de mera vanliga torfbebyggarne, Drosera-arterna, Sphagnum cuspi- 

 datum m. fl. Dessa bilda nu på ytan en tät torfmatta, hvilken gungar öfver den blöta 

 dyn, och deraf kallas gungfly, eller äfven fly, der den är obestiglig, och jag har deraf 

 tagit mig anledning föreslå ofvanstående benämning, ehuru man äfven, dock endast i 

 mellersta Sverige har benämnt den, efter Rhynchospora, såsom dess mest utmärkande 

 växtart: Agtorf. — Äfven Flytorfvens växter variera efter omgifvande stränders vegeta- 

 tiva beskaffenhet, så att den är något olika der barrskog, löfskog eller öppna fält till- 

 stöta, och den öfvergår småningom till den ena eller den andra af nedan anförda va- 

 rieteter. 



Mosstorf. Uti flyn, der barrskog herrskar i omgifningen, eller der Sphagnum och 

 dess följeslagare bilda strandtorfven , och dessa mossarter få tillfälle att sprida sig utåt 

 dysjöns eller bassinens yta, der bildar sig ett tredje slag af torf, h vilket i många afse- 

 enden afviker från de öfriga torfslagen och derföre erhållit flera egendomliga benämnin- 

 gar såsom Hvit- och Röd-mosstorf, Skogsmosstorf, Sphagnumtorf, Myrtorf in. fl. 



Om flyet nemligen är mycket vattendränkt och föga fastare föremål kunnat samla 

 sig på dyns yta, så att högre utbildade växtarter icke kunna fästa sig der, så utbreder 

 sig merendels, jemte några andra mossor, ett enformigt täcke af Sphagnum cuspidatum, 

 som ofta i långliga tider nästan ensamt fortväxer derpå, så att man någon gång finner 

 flera fot djupa lager deraf. Sedan vattendjupet minskats, inställa sig Menyanthes och 

 Calla m. fl., och jemte dem spridda fläckar af de öfriga mer vanliga Sphagnum-arterna, 

 S. cymbifolium och S. acutifolium, samt fläckvis äfven Hypna, och nu börjar den egent- 

 liga mosstorfvens bildning. Denna består nära nog uteslutande af sednast nämnde Sphagna, 

 hvaribland rötter och stjelkar af Oxycoccos, Eriophorum vaginatum m. fl., och till hvilka de 

 öfriga välbekanta skogsmossornas växtarter sälla sig. Denna torfart fortväxer ganska ha- 

 stigt, och, såsom förut nämndt, höjer den sig ofta genom hvitmossans egendomliga kapil- 

 laritet flera fot öfver omgifvande torfarter eller närgränsande vattenyta. Dervid, eller 

 förr, om mossan är grund, inställa sig äfven derjemte de vanliga småbuskarne, Calluna, 

 Ledum m. fl. samt derefter tall och gran, och mossen skogbekläder sig mer eller mindre, 

 i mån af vattentillgången. 



