30 H - v - post, 



I trakter der barrträden af flere orsaker icke eller blott sparsamt kunna fort- 

 komina, eller der ringa buskväxter få tillfälle utbreda sig på hvitmossans yta, inställa sig 

 i stället Lafvar, företrädesvis Cladonia rangiferina och Biatora icmadophila m. fl., och 

 förvandla den grönaktiga mossytan till en ödslig, gråbrun, ökenartad mark, såsom de s. k. 

 Myrarne *) i Norrland och alla fjelltrakter, välbekanta för alla fjellvandrare. 



Denna torfart, Mosstorfven , skiljer sig äfven från de öfriga slagen deri, att den in- 

 nehåller endast en ringa mängd af djurträck, Diatomeer och öfriga för dy massorna och 

 gyttjorna karakteriska beståndsdelar. Men likasom öfriga geologiska bildningar, såsom 

 silurisk kalk, fri från eller öfverlastad med fossila lemningar, icke upphör att vara den- 

 samma, eller en gneiss eller granit, genom upptagande af mer eller mindre mängd af 

 någondera bland sina konstituenter, så torde med lika rätt äfven mosstorfven böra bibehål- 

 las såsom en torfart, uti hvilken en af beståndsdelarne nära nog utträngdt alla de öfriga. 



Kärrtorf. I de flesta torfbildande bassiner, der omgifvande stränder så tillåta, eller 

 der löfskogar eller släta gräsfält gränsa närmast intill dystranden, slutar vanligen en ve- 

 getation af starrarter följden af växter. Dessa äro vanligen ej annat än en fortsättning af 

 strandtorfven från bassinens kanter. 



Vanligen först efter det Phragmites, Scirpus lacustris eller Eqvisetum föregått, följa 

 Carex stricta, C. personata, C. vesicaria och C. ampullacea, eller ock inskjuta delvis Bu- 

 tomus, Acorus calamus, Iris pseudacorus, med flere deras följeslagare, innan förenämnda 

 starr-arter inträffa,, men derefter dessa starr-arter, jemte C. canescens, C. paniculata 

 et affin., C. disticha m. fl. Slutligen, sedan torftäcket vunnit någorlunda stadga, till- 

 komma några gräsarter, såsom Calamagrostis stricta, Aira caespitosa m. fl., och torfmarken 

 öfvergår nu till en s. k. kärr-äng, der torfmossan åter sönderdelar sig och bildar en sär- 

 skild art mylla, hvarom mera nedanföre. 



Kärrtorfven består vid undersökning nästan endast af rötter och nedra bladoni- 

 gifna stjelkdelarne utaf förenämnde starr-arter, omslutna af en ringa mängd dyartade delar, 

 och det hela impregneradt af bruna mullämnen, hvilka likväl äro, af i vått tillstånd rost- 

 artad, i torrt gråröd färg, och är sålunda, såväl till färg, så ock till beståndsdelarnes ke- 

 miska beskaffenhet, mycket olik de vanligare torflagren. Den finnes äfven partivis, likväl 

 såsom dessas strandtorf, uti torfmossarne och har der äfven, säsom vid strandtorfven an- 

 märktes, urskiljts under namn af bladtorf, grästorf och tradig torf, hvilka benämningar, 

 såsom mer eller mindre oegentliga, torde böra förkastas. 



Denna torfart intager ej obetydliga vidder af vårt lands låga och sumpiga trakter. 

 Den träffas allmännast utbredd vid de större flodstränderna och flodernas och åarnes myn- 

 ningar, uti igenvallade sjöar och invid en del sjöar med långgrund strandbotten. Den 

 bildar sig, en gång börjad, mer eller mindre hastigt, och man kan redan på ett eller par 

 årtionden skönja stora förändringar och ett betydande tilltagande af denna torfvegetation. 



Sådan är i största allmänhet beskaffenheten af våra för närvarande fortgående torf- 

 bildningar. Af dessa torfarters kemiska sammansättning föreligga visserligen en stor mängd 

 analyser, men vid hvilka man merendels icke fästat afseende på annat än deras askas 

 sammansättning. Derjemte har man icke bestämt eller beskrifvit de olika arterna af torf 

 och dy, hvadan för dessa bildningars geognostiska bedömmande och bestämning alla bruk- 

 bara analyser i allmänhet saknas. 



*) Man torde kunna kalla denna varictet, om man sa vill, Myrtoif 



